SMÄRRE MEDDEr.ANDEN 285 



Oceanites oceanicus Keys. Blås 



iakttagen i Bohuslän? 



Efter en sydvästlig storm i slutet af september i är sågs i 

 mynningen af Gullmarsfjorden incllan Lysekil och Fiskeljäckskil en 

 stormsvala, som var större än den vanliga stormsvalan. Den flög 

 helt nära rundtorn den zoologiska stationens vid Kristineberg motor- 

 båt. Dä den hade vita fläckar pä vingen, torde det knappt kunna 

 ha varit någon annan art än den of\annämnda enligt d:r Hj. Ö.ster- 

 gren's iakttagelser. Dock torde något bestämdt uttalande ej kunna 

 göras. 



Ifrågavarande stormsvala har längre ben än någon af de Ijåda 

 stormsvalearter, som förut påträffats i Sverige. Tyskarna kalla den 

 därför för »Meerläufer». Den är brunsvart, med öfvergumpen, öfre 

 stjärttäckarne samt de på sidorna sittande undre stjärttäckarne hvita, 

 Ving- och stjärtpennor rent svarta, men en del af de mellersta 

 vingtäckarne äro mot spetsen hvita, och det skulle vara dessa, som 

 bildade de hvita fläckarna pä vingarna hos den i Gullmaren sedda 

 fågeln. Iris hvit, den korta, tändigen tjocka näbben svart, liksom 

 ben och fötter, men simhudens inre del gul. Vinglängd omkring 

 150 mm. >H.afslöparen» har en ofantligt vidsträckt utbredning, 

 särskildt i)å södra halfklotet. Där är den känd från hafven kring 

 Nya Kaledonien, Nya Zealand, Australien och till Kerguelen land 

 samt Syd-Georgien och vidare frän södra Atlanten till Labrador och 

 England. Från sistnämnda land är ju vägen ej så läng till Bohuslän, 

 om det blåser en sydvästlig storm. 



Ringmärkt mås återfunnen. 



Från Gudhjem på Bornholm meddelar fiskaren Alexander Tran- 

 berg i bref af den 30 okt., att han skjutit en ringmärkt mås, som 

 bar numret 5314. För att bestyrka detta hade hr Tranberg äfven 

 godheten insända ringen. Enligt Riksmusets protokoll ringmärktes 

 en ung gråtrut den 26 juni detta år med denna ring på Stora 

 Karlson af hr Bengt Berg. Ifrågavarande gråtrut hade alltså ännu 

 e'5 hunnit företaga någon längre färd från sin hemö, när den er- 

 tappades. 



Ekorre, som skaffar bomaterial i Humlegården. 



I vanliga fall torde kanske en ekorre i Humlegården vara 

 märklig nog för att hejda en skara nyfikna Inifvudstadsbor. I år 

 ha de dock \arit så talrika där och föröfrigt sä tama, att de ej 

 sällan tagit nötter eller andra läckerbitar ur handen på välvilliga 

 människor, som förstått att lugnt sträcka fram dylika. Ekorrar ha 

 sålunda alls ej varit »märkvärdiga» i år. Emellertid åstadkom en 

 ekorre en gång i slutet af november folksamling i Humlegården 

 vid Djursholmstågets hållplats. Men det var ej genom sin blotta 

 närvaro utan på grund af sitt beteende, han samlade nämligen 

 bomaterial. Detta tillgick så, att han skalade af barken ]->k en 



