288 



Litteratur. 



Nils Rosén, Djur geograf. Stockholm, P. A. Norstedt & Söners 



förlag. I I 2 sidor. 



Förf. säger sin afsikt vara att skaffa en lämplig lärobok i 

 djurgeografi för universitet och högskolor. Att detta syfte är syn- 

 nerligen lofvärdt bör beredvilligt erkännas, men det är ganska 

 vanskligt att koncentrera ett så utomordentligt vidlyftigt ämne till 

 ett litet kompendium. Genom att hufvudsakligen syssla med de 

 högre djuren, särskildt däggdjuren, söker förf. att nå sitt mål. Ett 

 lyckligt grepp är äfven att medtaga skildringar af utdöda däggdjur. 

 I det stora hela kan man ock säga, att förf. lämnat en god väg- 

 ledning för djurgeografiens studium, äfven om en del af de uttalade 

 meningarne ej kunna delas af alla, Äfvenledes är det nog en eller 

 annan uppgift, som torde böra korrigeras. Därvid fästes mindre 

 afseende vid några lapsus calami, såsom då förf. (p. 63), säger att 

 familjen Pipidce är gemensam för den etiopiska och den neogeiska 

 regionen (den finnes naturligtvis blott i den senare), eller då han 

 (p. 65) talar om »vårtsvinen på Madagaskar i st. f penselsvin. 

 På sid. 69 säger förf., att drongoerna äro karakteristiska för den 

 indiska regionen, men det finnes fiera dylika arter i Afrika också. 

 Rarakalen finnes också ej blott i Indien, utan äfven i Afrika. 

 Mot kartorna kunna äfven några invändningar göras. Se vi t. ex. 

 ])ä björnkartan, så har den sydamerikanska björnen i verkligheten 

 ett betydligt större utbredningsområde mot nordost uppigenom det 

 inre Venezuelas bergstrakter, än hvad som framgår af streckningen. 

 Däremot kunde förf. saklöst utlämnat streckningen i Marocko, ty 

 för allt hvad man vet är den marockanska björnen en myt trots 

 det att den fått namn och mycket idislats i litteraturen. Däremot 

 finnas ännu björnar i Spanien såväl i det pyreneiska som i det 

 cantabriska bergsområdet, hvilket ej synes vara markeradt. Familjen 

 PedeiidcB utmärkes (p. 105) blott för Sydafrika, men den finnes 

 uppgenom hela Ostafrika. Jordsvin (p. 109) markeras blott för 

 Ost- och Sydafrika, men de finnas äfven i större delen af Vestafrika 

 t. ex. Kamerun, Kongo, Togo o. s. v. Dessa och en del andra 

 smärre misstag torde dock lätt nog kunna korrigeras till en nv och 

 reviderad upplaga, som då gärna kunde göras något större och 

 fylligare. Det är nämligen, som sagdt, rätt vanskligt att inom en 

 allt för trång ram söka intränga en klar bild af djurgeografien. Nu 

 tvingas t. ex. förf. af utrymmesskäl att säga, att den etiopiska fågel- 

 faunan ej har »många särskildt karakteristiska drag att uppvisa». 

 Ett sådant uttryck är dock ej fullt lyckligt, då afrikanska konti- 

 nenten ju har åtminstone 5 familjer och en massa släkten, som ej 

 finnas annorstädes. Bl. a borde ju Balcenicipidce, ScopidcB, Coliidce 

 och några andra ha nämnts. Detta har naturligtvis ej yttrats af 

 lust att anmärka, utan i förhoppning om, att förf. må finna tillfälle 

 att utveckla det nu föreliggande arbetet till något fylligare. 



E. L. 



