STRÖFTAG I KAUKASUS 5 



vi på morgonen på redden utanför provinsstaden Lenkoran 

 (äfven hela landet kallas lika ofta Lenkoran som Talysch). 

 Den, som på morgonkvisten tiiiikt få taga en vy af platsen 

 med skogar och snöberg i bakgrunden, blef djupt hesviken; 

 tunga regnmoln hängde lågt öfver landet och regndropparna 

 föllo tunga. Men ej blott ofvanifrån kom vattnet, duschar och 

 fotbad bestods mer än en gång, innan vi genom den höga 

 bränningen kommit upp på det torra. 



Sådant var alltså mottagandet i det efterlängtade landet! 

 Men för dylikt väder hade vi ju bössorna med, vi hade med- 

 tagit dessa för den händelse vädret ej skulle gynna de herpe- 

 tologiska studierna i det regnrika Talysch, och resan ej i så fall 

 blifva helt och hållet utan resultat. Alltså genast första dagen 

 ut på en liten jakt, men först några ord om det intressanta 

 landet i allmänhet! 



Talysch är den nordvästligaste delen och bildar åt detta 

 håll ändpunkten på den persiska Elburs (=-Alburs), som i en 

 sammanhängande kedja på 30 — 40 kms afstånd följer Kaspiska 

 hafvets sydvästkust; endast i ryska Talysch böjer den in mot 

 Persien i skarp vinkel på c:a 10 kms afstånd från hafvet. 

 Genom sin aktningsvärda höjd på 2—3,000 m. kondenserar 

 den fuktigheten i de ljumma sydostliga vindarna och skapar på 

 sin östra sluttning mot hafvet ett vidsträckt, fuktigt urskogs- 

 område och på den västra — persiska sidan — ett regnfattigt, 

 torrt stäppland. Vattenmängden, som rinner ned mot hafvet, 

 är betydande, men samtidigt kastar den ständiga bränningen 

 upp höga vallar och dyner, som hindra afloppet; endast de 

 största floderna bestå sig med ett sådant, och på så sätt upp- 

 står en sumpig, delvis öfversvämmad kustremsa, rik på större 

 eller mindre sjöar, de s. k. morzi. Detta sumpiga kustbälte 

 liar ungefär en svensk mils bredd, sedan vidtager det präk- 

 tigt skogbevuxna berglandet. Förr var äfven större delen af 

 låglandet betäckt med urskogar, numera kvarstå dessa endast 

 delvis och vidsträckta risfält intaga en stor del af deras forna 

 område. Dynerna ha ej den vackra, ljusa tonen, man annars 

 föreställer sig på tal om dylika, genom den starka inbland- 



