8 FAUNA OCH FLORA 



Här mötte oss genast en af landets karaktärsfåglar, icke blott 

 den vanligaste roffågeln, utan en af de vanligaste och mest 

 i ögonen fallande fåglar öfver hufvud taget, bruna gladan 

 (Milvus äter Gmel). Denne ganska imponerande fågel skulle 

 vi nu få se på nära håll dagligen, ja nästan stundligen, så länge 

 vi vistades i strandzonen. Ej ett eller två exemplar, utan 

 mest sällskap på 5 å 6 stycken eller ännu fler. De visade 

 sina vackra flygkonster öfver dynerna och träsken, inåt lan- 

 det blefvo de betydligt sällsyntare, och i förbergen saknades 

 de alldeles. De hålla sig i närheten af vattnet, särskildt invid 

 fiskerierna, där de med otrolig fräckhet och närgångenhet 

 hämta sig allehanda affall — det bekvämaste underhållet! 

 För andra fåglar tyckas de ej vara allt för farliga, ty hvarken 

 hägrar, skarfvar, änder och äfven många mindre fåglar tycktes 

 bekymra sig det minsta om deras närvaro, tvärtom, många 

 af dem tycktes rent af stå på god fot med med gladan. ^ 

 — Betydligt försiktigare och i hela sitt sätt ädlare var fisk- 

 gjusen (Pandion haliaetus L.), som vi också sågo dagligen 

 men på större höjd, med förnämt lugn kretsande öfver sitt 

 jaktområde. 



När vi kommo fram till morzi, snattrade änder i hundra- 

 tal ute i vassen, men morzin var för djup, för att man skulle 

 kunna vada inom skotthåll. Flera par härfåglar fladdrade 

 nästan som fjärilar i sina vackra brokiga dräkter, att det var 

 en lust att se; pipare, vipor och beckasiner syntes i mängd 

 öfver vatten och äng. Storkar och hägrar kommo stolt fly- 

 gande och slogo sig ned ej allt för långt — utom skotthåll. 

 Beträffande härfågeln (Upupa epops L.), så gör det mig ondt 

 om honom, att han fått så fula namn, som »stinkfågel» o. d. 

 Aldrig såg jag honom hålla till på afskrådeshögarna där nere, 

 aldrig luktade ett skjutet exemplar illa, utan är det väl endast 

 boet, han håller osnyggt. Den fågeln vann genast mitt hjärta, 



' Antagligen är det samma art, som är så vanlig i Konstantinopel, och som 

 hvarje besökare nästan ständigt kan se sväfvande öfver Gyllene Hornet och »de 

 söta vattnen». Alldeles säker är jag ej därpå, då i Medelhafsländerna finnas 

 flera konkurrerande arter, alla lika fräcka och närgångna! [Bruna gladan, hvars 

 äldsta namn är Milvus korschun Gm , är den på båda ställen vanliga. Red.] 



