STROFTAG I KAUKASUS 9 



näi- jag för 2 år sedan såg honom i större antal här nere, 

 med sin brokiga dräkt och fladdrande» flykt ger han i sär- 

 deles hög grad lif åt landskapet. 



Så till sist skarfvarna! De fordrade egentligen ett kapitel 

 för sig, ty storskarfven (Phalacrocorax carbo L.) är väl nästan 

 den allmännaste af alla fåglar i Talyschs lågland, åtminstone 

 under den tid, vi reste. De imponera ej blott genom sin 

 aktningsvärda storlek och enorma antal, utan framför allt 

 genom de vackra och växlande bilder, de flygande kolonnerna 

 framställa. Det må regna eller storma, eller solen må bränna 

 het och luften stå orörlig öfver de feberspenderande risfälten 

 och träsken, skarfvarna draga kolonnvis dag ut och dag in, 

 timme efter timme, från hafvet in till sina hviloplatser i de 

 högsta träden eller ut till sina fiskeplatser. Än flyger ett 

 hundratal i en enda rät linje, och icke en fågel fuskar med 

 rättningen; plötsligt brytes af någon oförklarlig orsak linjen, 

 men ett tu tre ha två led bildats med samma oklanderliga 

 rättning som i det första. Än komma de i en vacker båglinje, 

 eller i ett långt, vågformigt band, som en i lagom bris böl- 

 jande vimpel, eller de styra fram i spetsig vinkel liksom vild- 

 gässen! Dessa ständigt växlande, men alltid harmoniska flyg- 

 bilder njöto vi af sista dagen lika mycket som den första. Det 

 är en märkvärdig ordning bland alla dessa skaror (»drill» vore 

 kanske riktiga ordet, om det ej vore mig så osympatiskt, sär- 

 skildt på tal om fri, ofördärfvad natur), det faller ingen fågel 

 in att lämna sin plats, hvarje djur tyckes känna sin granne 

 liksom paradsoldaten sin närmaste man, utan att se eller röra 

 vid honom. 



Skarfvarnas aptit måste vara glänsande. Enligt Rådde 

 behöfver en skarf c:a 4 skålpund fisk om dygnet för att ej 

 känna sig svulten; detta i fångenskap — i friheten fordrar 

 den stora rörligheten säkerligen åtskilligt mer! I så fall är ju 

 deras eviga dragande till och från det ständigt dukade bordet 

 ej så underligt. De tyckas endast söka sin föda på djupt 

 vatten, vi sågo dem aldrig slå ned nära stranden. Det Kas- 

 piska hafvet kan föda många skarfvar och många fiskare, så 



