Något om orchidéfloran vid Östersund. 



Af 

 Anton Andersson. 



f%\\\]'j f/WIS^^ elativt taget är orchidéernas aristokratiska fa- 

 ^^^lilliii "'P^^'^^''-' f^^^''S*^ företrädd inom våra landamären; 

 •^^^—j ^— ^-~^~^|Och de flesta arter, som förekomma, tillhöra 

 ^^^ i^som bekant hufvudsakligast de sydligaste lä- 

 DJ^^^^g^B nens jämte Ölands och Gottlands flora, ehuru 

 •fe' ™!^^jBScle mer eller mindre talrikt uppträda inom lan- 

 dets samtliga provinser, i synnerhet å de delar däraf som hvila 

 på kalkhaltig jordgrund. Det lilla område, som föreliggande 

 uppsats berör, nämligen Östersunds omgifningar, äger sålunda 

 en i förhållande till det nordliga läget anmärkningsvärdt rik 

 orchidévegetation, hvartill bidrager utom den gynnsamma jord- 

 månen ett klimat, som tack vare Storsjöns nivellerande inver- 

 kan är mildare än i provinsens öfriga delar. 



I växtgeografiskt hänseende torde Östersundstrakten kunna 

 förete mycket af intresse, på grund af grannskapet till fjällen, 

 på samma gång som den i flera afseenden äger drag, som på- 

 minna om sydligare landskaps natur och sålunda utgör en mö- 

 tesplats för fjälltrakternas och de mellansvenska provinsernas 

 vegetationstyper. I synnerhet har den i Storsjön liggande 

 Frösön en intressant flora att uppvisa, såväl på grund af sina 

 skiftande terräng- och naturförhållanden i öfrigt, som sitt läge 

 inom det jämtländska silurkalksgebietet, hvars centrala del ut- 

 göras af nyssnämnda område. 



Detta, det största af landets silurfält omfattar i vidsträckt 

 mening hela mellersta Jämtland från Härjedalsgränsen och 

 Ljungans dalgång i söder till trakten af Kallsjön i nordväst och 



