NÅGOT OM ORCHIDEFLORAN VID ÖSTERSUND l^ 



fortsätter, tvärs öfver Ångermanlands nordligaste snibb, inåt 

 Lappland. De olika lagrens läge i detsamma är i tiufvudsak 

 lika med de öfriga silurbildningarnas, ehuru bergarternas sam- 

 mansättin'ng är något växlande. Den del, hvarom här är fråga, 

 d. v. s. Storsjöbäckenets östliga del, har sålunda mestadels 

 alunskiffer och ortoceratitkalk. Formationen är här också nå- 

 got sänkt genom förkastningar, men är i hufvudsak orubbad 

 ur sin ursprungliga horisontala lagerställning. Denna, som 

 bildas af alunskiffer, ortoceratitkalk, lerskiffer och öfverst 



Endsjön å Frösön. Ängarna i förgrunden växtlokal för Nigritclla nigra. 



enkrinitkalk, bär ofvanpå ett täcklager af krosstens- eller jökel- 

 grus, som genom sin kalkhalt och de lätt förvittrande lerskiffer- 

 bitarna bildar en mycket godartad jordmån. 



Alla arter, som upptagits i denna förteckning, återfinnas 

 inom periferien af en cirkel med en halfmils radie och med 

 Östersund såsom medelpunkt. Det är särskildt tre lokaler inom 

 denna cirkel, som äro anmärkningsvärda på grund af sin orchidé- 

 vegetation, och som jag därför här skall närmare beskrifva, 

 nämligen den 2 km. nordost om staden liggande Rannåsmy- 

 ren, det s. k. Kalkkärret invid järnvägen söder om staden samt 

 Endsjön å Frösön. 



Rannåsmyren utgöres delvis af bottnen till en aftappad 



Fauna och Flora 1913. Haft. 1. 2 



