64 



FAUNA OCH FLORA 



är de nyutflugna ungarnas sträfva, skillrande skrik till föräld- 

 rar och syskon. 



Det har ofta förefallit mig som om bergfinken mera än 

 någon annan tätting i sina trakter vore förtrolig i människans 

 närhet. Fågeln har intet af den utpräglade nyfikenhet, som ut- 

 märker lafskrikor och lappniesar, men den är jämte gråsiskan 

 förvånansvärdt trygg, och jag har upprepade gånger funnit 



Bergfinkhonan går i boet. Torne lappmark 1912. 



Foto Bengt Berg. 



bergfinkar lugnt rufvande i de träd, som kanta en lappländsk 

 stig, ej högre upp än att jag kunnat nå boet med handen. 

 Detta kan synas oväsentligt, men jag skall framföra en egen- 

 domlig kontrast. Vår vanliga rödstjärt (L.phcrnicuriisi, som hos 

 oss i södern är en trädgårdsfågel, som sjunger från toppen af 

 våra flaggstänger och med förkärlek häckar i våra tegeltak, 

 småfågelholkar och ihåliga fruktträd, förekommer rikligt i norra 

 lappmarken. Men han är där räddare för människor än någon 



