FAUNA OCH FLORA 



ej praktdräkten förrän i lagom tid till fortplantningstidens början. 

 Andfåglarnas hanar åter, hvilka ej bekymra sig om sin af- 

 komma, kunna genast efter parningens slut, då de ej behöfva 

 praktdräkten längre, vara färdiga att rugga och lägga sig till 

 med »hvardagsdräkten». Honorna måste dock vänta med sin 

 ruggning till ungarna uppvuxit. — Men andhanarna afkasta 

 redan på hösten den enkla dräkten och kläda sig i prakt- 

 skrud redan då eller nära ett hälft år, innan den verkligen 

 behöfs. De ha alltså i hög grad förkortat tiden för den enklare 

 och ursprungligare dräktens bärande. Hvad kan vara orsaken 

 härtill? Ja, den skulle möjligen kunna sökas i dessa fåglars 

 lefnadsvanor. Ruggningen är gifvetvis en kraftansträngning 

 för fågelorganismen. Det kan man lätt se på fåglar i fången- 

 skap. Medan de rugga, äro de ofta tröga och olustiga, de bli 

 lätt sjuka, och ömtåliga fåglar dö ofta nog i ruggningen. Det 

 är sålunda nyttigt, om en fågel kan genomlöpa denna proce- 

 dur, då han har riklig tillgång på föda och är vid god hälsa. 

 Andfåglarnas sommarruggning infaller gifvetvis under en gynn- 

 sam period midt på sommaren, då både djur- och växtlif äro i 

 sin bästa utveckling och näring sålunda ej behöfver tryta. In- 

 nan vi diskutera förhållandena under den andra ruggnings- 

 perioden, är det skäl att tänka efter, huru andfåglarnas lif i 

 kalla och tempererade länder gestaltar sig, och där bära 

 hanarna de grannaste dräkterna. De flesta andfåglar företaga 

 ej på en gång en lång flyttning till varma länder med ett 

 jämnt klimat såsom t. ex. de insektätande småfåglarna och 

 många vadare, än mindre flyga de så långt ned mot det an- 

 dra halfklotets tempererade delar, att de få del af sommaren 

 där, då det är vinter i deras hemort, som många småvadare 

 göra. Nej, de draga sig i många fall blott så långt söderut^ 

 att de få öppet vatten och kunna lifnära sig nödtorfteligen. 

 Blir vintern sträng, är det knappt nog äfven därmed. And- 

 fåglarna lida ofta af brist och nöd under vinterns senare hälft. 

 De äro ofta, när våren kommer, tärda och magra. Skulle de 

 då dessutom strax före vårens inbrott genomlöpa en ruggnings 

 alla svårigheter, skulle detta säkerligen vara synnerligen ogynn- 



