SMÄRRE MEDDELANDEN 99 



Såvidt jag har mig bekant, så ägde stor invasion rum hösten 1900, 

 då jag mottog en mängd exemplar från skilda delar af provinsen. 

 Nötkråkornas invasionsvandring är i Sverige iakttagen mest 

 höstetid och i Tysklantl vintertid. Frågan blir då: hvilken återväg 

 taga d*essa fåglar under vårflyttningen? 



Die Bäume und Sträucher des Waldes in botanisclicr und forstvissen- 

 schaftlicher Bezieluing von Gust. flemncl, Professor der Forstl. Produktions- 

 lehre an der K. H. Hochscliule in \\'ien etc. und Karl Wilhelm. Prof 

 der Naturgeschichte etc. i Abt. Tlicil II sid. 178 Wien und Olniiitz. Verlag 

 von Ed Hötzcl i8^'9. 



Zembratallen finnes i stora skogar å Alpernas sluttningar och 

 i Karpathernas bergstrakter, och där öfvervintra en stor del nötkrå- 

 kor. Vårflyttningen härifrån går väl antagligen öfver mellersta 

 Ryssland längs Ural till Sibirien. 



Egendomligt är, att årsperioderna för zembratallens frösättning 

 sammanfalla på ett ungefär med solfläcksj)erio(lerna. I prof. Sim- 

 ROTHS afhandling finnes mycket som talar för, att nötkråkans van- 

 dringar skulle kunna sättas i samband med solfläcksperioderna, men 

 den strider mot den allmänna regeln för fåglarnas flyttningar. Så- 

 väl Brehm som Naumann hafva en motsatt åsikt mot prof. Simroth. 



Dock, för att komma till ett säkert resultat, torde ett möjligen 

 kommande statistiskt material kunna gifva lösningen på frågan om 

 nötkråkans flyttningar och periodiska massförekomster. 



Harald Mucliardt. 



Om det är bevisadt, att nötkråkor utvandra samma år, som 

 riklig utbildning af zembra-tallfrö ägt rum, torde sannolika förkla- 

 ringen härtill ligga däri, att i samband med riklig näringstillgång 

 nötkråkornas fortplantning varit starkt ökad, och således öfverbe- 

 folkning uppstått, analoga förhållanden träftas ju ej så sällan inom 

 djurvärlden. 



Red. 



En oriiiätande orm. 



Från Brasilien beskref den berömde herpetologen G. A. Bou- 

 LENGER för några år sedan en ny orm under namn af RacJiidchis 

 brazili. Denna, som hör till gruppen Opisthoglypha, d. v. s. till 

 de ormar, som ha de bakersta tänderna i öfverkäken rännformiga 

 och förbundna med en giftkörtel, är glänsande gråsvart ofvan och 

 grå eller gul undertill. Den är hemma i staten Sao Paulo, där den 

 är känd under namnet »mussurana». Den blir omkring 210 cm. 

 lång. Om denna orms lefnadssätt har man nu fått några intressanta 

 upplysningar. Den lefver blott af andra ormar, och den säges vara 

 immun mot giftormars bett. Den anfaller genast skallerormar, ja- 

 racaras, lansormar och andra de allra farligaste giftormar, till och 

 med exemplar lika stora som den själfi »Mussurana» är en con- 

 strictor, d. v. s. den vecklar sig om sitt offer och stryper det. 'rill 

 följd af sina nyttiga egenskaper har den blifvit fridlyst. 



