På begäran införes följande: 



Upprop! 



I början af i8oo-talet fanns på Dal, men äfven i Bohuslän och 

 Värmland en större inhemsk hundrace. Dalbohunden. Enligt prof. 

 S. Nilsson Skand. Fauna I 2 uppl. Lund 1847 af följande utseende: 

 »Hufvudet bredt med stark sänkning mellan ögonen; nosen tjockare 

 och kortare än hos vargen; öronen stora, något hängande; svansen 

 under långhårig äfvensom ryggen, denna och hela kroppen med 

 täta, grofva hår. Benen grofbyggda. Färgen ofvan svart, under, 

 samt på benen och nosen ända upp öfver ögonen blekgulaktig. 

 Af vargens storlek, men mer undersätsig.» — I vetenskapligt och 

 fosterländskt mtresse frågas, om någon hund finnes i Eder socken, 

 som rimligtvis svarar mot denna beskrifning. Dylika cirkulär hafva 

 utsändts till alla socknar inom Göteborgs och Bohuslän samt Elfs- 

 borgs län. Då denna värdefulla hundrace af många anses såsom 

 utdöd, men någon verklig undersökning mig veterligen , ej blifvit 

 igångsatt, vore ju kanske ej alldeles uteslutet några individer ännu 

 existera. 



Resultatet af denna undersökning kommer sedermera att publi- 

 ceras i Sv. Kennelklubbens tidskrift. 



Om benäget svar och godhetsfuU medverkan tecknar 



Högaktningsfullt 



C. Otto G. ]]'/!' o Dl. 

 Lidö i Febr. 19 13. 



Det skulle vara af stort intresse, om det skulle lyckas att åter- 

 finna så pass renrasiga djur af detta på sin tid mycket omtalade 

 och högt värderade hundslag, att en stam kunde rekonstrueras. 

 Tyvärr äger man i nutiden ytterst ringa kännedom om den, och 

 det är därför nästan omöjligt att yttra sig om dess härkomst eller 

 släktskapsförhållanden till andra hundraser. Den knapphändiga 

 beskrifningen synes gifva vid handen, att Dalbohunden visade en 

 viss öfverensstämmelse med den tibetanska hunden. Emellertid 

 skulle det vara värdefullt att få klarhet i denna sak, och vi hopi^as 

 att uppropet må leda till önskadt resultat. 



Red. 



