I04 



FAUNA OCH FLORA 



som praktiskt kom att fullfölja tanken, fastän med en viss mo- 

 difikation, var dansken H. Chr. Mortensen. År 1890 började 

 han helt blygsamt märkningsförsök efter den metod, som se- 

 dan kommit till synnerligen resultatrik användning. Det var 

 genom att som kännetecken använda benringar. De första 

 ringarna, som M. använde, voro af tunn zinkplåt, på hvilken 

 han med zinkmärkbläck skref några upplysningar. Emellertid 

 visade det sig, att zink var ett olämpligt ämne: det var alldeles 

 för tungt. Det dröjde nu några år innan försöken fullföljdes, 



men sedan M. i aluminium funnit ett 

 ämne, som synnerligen väl ägnade sig 

 för ändamålet, började han från 1898 

 uli i allt större utsträckning sina märk- 

 ningar, så att t. o. m. maj 1909 hade 

 han på detta sätt markerat 2,063 fåglar. 

 Så länge Mortensen var ensam om dessa 

 försök,var det naturligtvis framför allt den 

 svårigheten, som gjorde siggällande, att få 

 personer utomlands kände till försöken 

 och därför de funna ringmärkta fåg- 

 larna lätt undgingo uppmärksamheten. 

 Denna svårighet har emellertid i hög 

 grad afhjälpts sedan likartade försök 

 upptagits på andra håll och särskildt 

 från offentliga vetenskapliga anstalter. 

 På hösten 1903 började föreståndaren för Vogelwarte Rossitten 

 J. Thierhemann analoga försök i stor skala, 1908 följde Ungerns 

 ornithologiska centralanstalt, och 1909 upptogs metoden vid 

 Vogelwarte Helgoland. Dessutom hafva märkningar gjorts i 

 England och Holland. 



Å vidstående figur har jag återgifvit en ring af den typ, 

 som från och med i sommar kommer att användas vid de 

 fågelmärkningar, hvilka ingå som ett led i de af mig ledda 

 undersökningarna öfver svenska fåglars flyttningar. Ringarna 

 äro tillverkade efter modell af de ringar, som användas i Tysk- 

 land och Ungern. Å den undre figuren synes en hopklämd ring 



Svensk ring fiir märkning af 

 flyttfåglar. 



