Om Bufo viridis Laur. och hennes seghet. 



Af 

 Otto Cyrén, Warschau. 



l%'i''M'''^iJ^löl ^^ anledning af O. Lundblads meddelanden i 

 liiim'il!''.'Ki'HM^ tidskrifts senaste häfte skulle jag vilja 



:lllll|:^',ll'',,i,li((" lämna några upplysningar om grönfläckiga 



5'«'niM((IHflHIJ| hiiiHl & FK j ö 



paddans lefnadssätt, som torde vara af allmän- 

 nare intresse. De höra kanske ej direkt till 

 I saken, ty de belysa hvarken den beträffande 

 paddans utbredning i Sverige eller hennes äggläggning i bräckt 

 vatten, utan endast hvad jag af egen erfarenhet lärt känna 

 om denna arts relativt ringa känslighet för värme, torka och 

 — salt! 



När vi i allmänhet tänka på eller tala om amfibier, ledas 

 tankarna omedvetet på stillastående vattensamlingar, fuktiga 

 ängar eller trädgårdar och vägar efter ett uppfriskande regn. 

 Och dylika platser och förhållanden utgöra ju också — som 

 hvar och en vet — idealet för dessa djur. Men redan våra 

 paddor nöja sig med betydligt lägre fuktighetsgrad och uppe- 

 hålla sig gärna under stenar, mellan klippor och dylika ställen, 

 som väl erbjuda en något så när sval, men ej särdeles fuktig 

 tillflyktsort. 



Söder ut, där grönfläckiga paddan blir den vanligare arten 

 och ofta förekommer synnerligen talrikt (hon är ju i betydligt 

 högre grad ett sällskapsdjur än vanliga paddan!), blifva dessa 

 idealplatser allt sällsyntare. Icke i Tyskland, Schweiz, Öster- 

 rike och Italien, där finnes i allmänhet tillräckligt med vatten 



