OM BUFO VIRIDES LAUR. OCH HENNES SEGHET II3 



murödlor och hvarjehanda småormar. Detta är högeligen in- 

 tressant, att Bufo viridis uppsöker samma platser som dessa 

 värmeälskande reptilier. De senare sky säkerligen paddorna, 

 ty det fordras ju endast den minsta retning för att dessa skola 

 afsöndra sitt för reptilicrna så ytterst farliga gift — men man 

 träffar dem dock allt som oftast tillsamman. Nattens dagg 

 ger antagligen paddorna den nödiga svalkan — halfva dygnet, 

 ty under dagen bli de mindre stenarna under den ständiga 

 bestrålningen från en mestadels molnfri himmel mycket varma. 

 De närmaste små bäckarna äro redan i midten af april full- 

 ständigt uttorkade, och nederbörden är i Tiflis minimal, så 

 att paddorna måste göra långa vandringar, om de under den 

 långa, varma årstiden skulle vilja svalka sig ordentligt. 



Bufo viridis förekommer äfven långt in på stepperna (jag 

 fångade henne på Mugän), men — hvad som i detta samman- 

 hang är af särskildt intresse — hon förekommer äfven på 

 saltsteppen! När jag förra året (i april) red från Astaca vid 

 Kaspiska hafvet till Ardebil i Nordvästpersien och under en 

 stor del af dagen färdades öfver den glödheta Ardebiler hög- 

 slätten med sin saltstepp, höll jag noga utkik, om jag ej skulle 

 få se någon lefvande varelse i denna tröstlösa trakt.* Saltet 

 kristalliseras fram ur marken, stora sträckor äro som snöbe- 

 täckta; här fann jag i en pöl med salthaltigt vatten en ung 

 Bufo viridis! Det är att märka, att på våren, när snön smäl- 

 ter eller det regnar i bergen, delar af steppen sköljas af färsk- 

 vatten, hvilket en tid håller sig något så när sött, men sedan 

 blir saltare, ju längre det blir stående öfver den salta marken. 

 Vattnet i polen eller dammen (30 — 40 cm. djup) smakade tyd- 

 ligt salt, och omgifningen var tröstlös, nästan helt »snöbe- 

 täckt» 



Ännu märkligare var fyndet af en Bufo viridis vid stran- 

 den af en veritabel saltsjö på andra sidan Ardebil. Här flöt 

 saltet i tunna hinnor på vattenytan, och stränderna kantades 

 af ett tjockt lager hvitt salt. Paddan var ej / saltvattnet, men 

 de glödande, torra ständerna med sina klippor och moras 



* Återkommer till ämnet i nästa uppsats om Kaukasus. 



