Hvilka däggdjursarters skinn användas 

 som pälsverk? 



Referat af 

 E. Lönnberg. 



^^^^Wi^^T^: iiligt vår uppfattning räknas väl knappt gräf- 

 ;^;'-»ife^j^^,.i;i lingskinn till pälsverk, och de gamla jaktväs- 

 i%l M^^^^Ti ^^'""^ ^f dylikt skinn äro numera ej längre 

 |ö|^jgK|j|j^fll|^ ^^^j^ljg^_ Men i Bajern ha jägarbataljonerna sina 

 |pw^-F}j^~^^2 to'''i'strar öfverdragna med gräflingsskinn. I 

 '?Sär'sfei^-^lr_E-j samma land liksom i Schweiz och Italien ser 

 man hästarnes seltyg på ett eller annat sätt utstyrda med 

 bitar af gräflingsskinn (såsom prydnad eller amuletter?) Eljest 

 torde väl de (enl. Brass) omkr. 80 — 100 tusen gräflingsskinn, 

 som komma i handeln mest användas till förfärdigande af 

 målarpenslar, rakborstar o. s. v. 



Af en japansk gräfling (Metes anakiima), som är större 

 än vår, erhålles numera blott 3—4,000 skinn mot 5-dubbla 

 detta antalet förr. Priset är 3 Mk. I Kina och angränsande 

 länder finnas flera olika raser af gräfling, som också få betala 

 sin tribut. Af dessas skinn göras fällar, sedan stickelhåren ut- 

 plockats till penslar. 



Den amerikanska gräflingen (Taxidea americana) är mera 

 mjukhårig, och dess skinn är så högt värderadt till mufi^ar och 

 dylikt, att det betalas med 30 Mk. pr styck, men blott omkr. 

 5,000 af den bästa arten komma årligen i handeln, men med- 

 räknadt andra sämre arter blir summan 30,000. 



Af det med stinkgräflingarne befryndade släktet Helictis 

 skickas från indomalajiska området en mängd skinn ut i mark- 

 naden under det förskönande namnet »kinesisk stenmård». 



