144 FAUNA OCH FLORA 



Faunistiska notiser från Ångermanland ni. lu. 



Enligt alla för mig bekanta litteraturuppgifter plägar lärkan 

 återkomma till vårt land tidigare än bofinken. Under de tre år 

 jag varit bosatt här i norra Ångermanland har jag hvarje vår (191 1, 

 IQ 1 2 och 1 91 3) iakttagit att bofinken kommit långt tidigare än 

 lärkan, medan snön ännu legat så djup, att man obehindradt kunnat 

 åka skidor öfver gärdesgärdarna, i är t. ex. d. 23 mars, under det 

 att ännu d. 9 april ingen lärka låtit höra sig. Både honor och 

 hanar ha varit bland de tidigast ankomna. 



Våren 191 1, sedan snösmältningen till största delen försiggått, 

 kom en natt ett starkt snöfall. Följande morgon samlades å lo- 

 vartsidan af en större byggnad, där marken tack vare blåst fort- 

 farande var bar, en större flock bofinkar, än jag någonsin haft 

 tillfälle iakttaga; de torde ha varit bortåt 300 stycken, inclusive 

 några bergfinkar, som höUo dem sällskap. Ett kilogram hafregryn 

 och åtskilliga söndersmulade brödskifvor, som jag kastade till dem, 

 försvunno snart sagdt ögonblickligen. 



I anledning af de uppmaningar, som framställts i uppsatsen 

 »några faunistiska studieämnen för sommaren» (Fauna och Flora 

 1912), ber jag få lämna ett par anspråkslösa bidrag. Som svar på 

 frågan »Huru långt går den vanliga paddan mot norr?» vill jag 

 nämna, att hon förekommer i norra Ångermanland, men rätt säll- 

 synt; många af ortsbefolkningen ha aldrig sett henne. 



Ett välbekant djur är »Skratt-abboren», h varmed säkerligen den 

 större vattenödlan betecknas; själf har jag icke sett djuret. Namnet 

 »Skratt-abborrtjärn» återfinnes t. o. m. på Generalstabskartorna. 



Enligt Sven Nilssons Amfibierna, bär den större vattenödlan i 

 Dalarne detta namn. 



Det är ju mycket möjligt, att dessa bägge djur förekomma långt 

 nordligare, men för att deras gräns skall bli fastställd måste ju 

 någon göra början och meddela, hvad han känner. 



Såsom exempel på sparfhökens djärfhet kan möjligen förtjäna 

 anföras, att jag en vacker förmiddag hösten 191 1 omedelbart invid 

 Karl XII:s staty i Kungsträdgården i Stockholm iakttog huru en 

 dylik pilsnabbt kör fram mellan två med människor fullsatta soffor 

 och grep en gråsparf på marken, med hvilken han sedan flög upp 

 pä taket till K. Teatern. Det hela försiggick så snabbt och ljud- 

 löst att — såvidt jag kunde märka — ingen annan af de sysslo- 

 lösa närvarande observerade det lilla dramat. 



Själevad d. 9 april 1913. Per Stolpe. 



Fågel- och växtlif på Bonden. 



Det för sin tordmulekoloni bekanta skäret Bonden är beläget 

 2 mil utanför Nordmalings skärgård, 6 mil från Umeå. För sko- 

 ningslösa jägares och tanklösa äggplundrares skull har nu staten 

 på förslag af Föreningen för Skogsvård, förbjudit all jakt och ägg- 

 plundring på det lilla skäret. 



Om »Bonden» skrifver Hiilphers från sin 1732 års resa: »Höga 

 klippan. Gamle Man eller Bonden,- en märkelig hafskänning mot 



