OREGELBUNDENHETER I HERMELINENS DRÄKT0MI5YTEN. 1 65 



minerande. Ett annat exemplar i Riksmuseum, en liane från 

 Järfva, dödadt den 10 juni, har ungefär samma allmänna färg- 

 fördelning, men då det stått exponeradt sedan 1832 har det 

 blifvit' urblekt. Dessa båda exemplar tyckas ha varit mycket 

 långsamma i sin fällning, ty jag vill minnas att ha sett i bör- 

 jan af maj hermeliner i full sonmiardräkt både i Östergötland 

 och i Upland. 



Om höstarne säger Sven Nilsson att »vinterdräkten på- 

 klädes i den ordning, att den hvita färgen småningom stiger 

 uppåt sidorna och närmar sig ryggen mer och mer. Ingen 

 skarp färggräns finnes, utan de hvita stickelhåren bli mer och 

 mer talrika i det bruna.» Denna skildrings riktighet styrkes 

 alldeles af exemplar i Riksmuseum, och det är äfven en vanlig 

 sak att hos bundtmakare finna dylika skäckiga senhöst- eller 

 förvinterskinn af hermelin. 



En ändå mycket egendomligare anomali med afseende på 

 vinterdräkten företer en tam hermelin, som tillhör fröknarne 

 KoLTHOFF, Granbacken, Upsala. Den kom i deras ägo för unge- 

 fär 3V2 år sedan. Den hade fångats i en fälla och bar då 

 normal hvit vinterdräkt. Den sattes sedan i bur och då den 

 snart blef alldeles tam, fick den stanna inne i de varma bo- 

 ningsrummen och har, säkerligen i samband med denna >kli- 

 matförbättring ', aldrig mera iklädt sig hvit vinterdräkt, utan 

 är brun om vintern såväl som om sommaren. Detta är ett 

 synnerligen intressant fenomen, som ådagalägger temperatu- 

 rens direkta inflytande på vinterdräktens färg. Man har vis- 

 serligen förut stundom såsom sällsynta undantag påträffat 

 bruna hermeliner om vintern, men detta har då alltid varit 

 senfödda ungar, som ej nått full utveckling, då vintern bröt 

 in, och därför ej kunnat anlägga vinterdräkt i tid. Den ofvan 

 omtalade hermelinen däremot var redan vid fångsten ett fullt 

 utveckladt djur som redan utbildat hvit vinterdräkt och däri- 

 genom har detta fall sin ofrånkomliga betydelse och sitt stora 

 intresse. 



Enligt benäget meddelande af fröken Ruth Koltoff har 

 hennes skyddsling en särdeles utpräglad smak. Den äter 



Fauna och Flora 1913. Haft. 4. 12 



