NÅGRA ORD OM MADAGASKARS FAGF.LFAUNA 1 75 



sam med Indien och Ost-Asien. Af det stora såväl i Afrika 

 som i Asien ocli Australien förekommande sporrgöksläktet har 

 Madagaskar en art *Centropiis toiilou, som är intressant, eme- 

 dan dess dräkter vid olika årstider äro så fullständigt olika. 

 Den är väl företrädd i d:r Kaudern's samling. Den gulnäb- 

 bade afrikanska g(')ken Ceiithmochares aiistralis synes blott 

 tillfälligtvis ha förflugit sig till ön. Släktet Coiia omfattar ej 

 mindre än 1 1 arter (4 representerade i d;r Kaudern's samling), 

 som alla äro endemiska på Madagaskar liksom äfven den när- 

 stående Cochlothraiistes delalandii. Alla dessa äro mycket 

 vackra fåglar, en bär en helblå fjäderskrud {*Coiia ccerulea)^ och 

 flera äro tofsprydda (*C. cristata). Men äfven de andra, som 

 t. ex. den olivgröna undertill rödbruna *C. coquerelli och den 

 olivbruna under kastanjeröda *C. serriana med svart strupe 

 äro prydliga nog. 



Bananätare {MiisophagidcE), som äro så talrika i Afrika, 

 saknas på Madagaskar. 



På papegojor är Madagaskar fattigt, men relativt taget 

 gäller det ju äfven om Afrika. Mest karakteristiskt är släktet 

 Coracopsis med tvänne svartbruna arter (C. väsa & *iiigra) 

 på hufvudön och en på hvardera af Seychellerna och Komo- 

 rerna. Härtill kommer blott den lilla gråhufvade »inseparable» 

 {*Agapornis cana), en endemisk art af ett i öfrigt afrikanskt 

 släkte. På de mindre öarna finnes eller funnos Alexander- 

 papegojor af tre olika arter, men ingen af dem synes ha nått 

 hufvudön och åtminstone en är numera utrotad. 



Bland blåkråksfåglarna träffar man åter en hel rad af in- 

 tressanta endemiska former omfattande ej mindre än 4 olika 

 släkten, Brachypteracias, Atelornis, Uratelornis och Coraco- 

 pitta. Den sistnämnda har tvänne arter på Madagaskar, af 

 hvilka en (*C. pittoides) fiinies i d:r Kaudern's samling, de 

 öfriga bestå blott af en art hvar och en. Det i tropiska delar 

 af gamla världen vida utbredda släktet Eiirystomus har också 

 en endemisk Madagaskarart, *E. glanciirus, men de egentliga 

 blåkråkorna, som ha så många afrikanska former, gå ej öfver 

 Mozambique-kanalen. Däremot har denna ö ett afvikande släkte 



