1 88 FAUNA OCH FLORA 



fram och åter: hon har alla Sensus externos, som wi se hos de 

 andra djuren: alltså kan hon ej wara någon sten eller ört. Är då 

 menniskan ett djur, så måste hon ock hafva sitt ställe någonstädes 

 med i Systemet. Man ser då straxt, att hon ej har sitt rum i samma 

 Class som foglarne, ty hon har inga fiädrar på sin kropp. Ej heller 

 bland Ormarne, ty de hafva intet hår på sig som menniskan; hon 

 är ock ej slägt med fiskarne, ty hon har inga fiell, ej heller fenor 

 att simma med. Hon är ej någon insect, ty hon har ingen benacktig 

 hud, ty naglarne täcka ej hela kroppen, och hon har ej horn i 

 pannan. Äntligen är hon ej heller någon mask, ty structuren är 

 altför mycket olik dertill. Således måste hon nödwändigt höra till 

 den första Glassen, eller djuren som hafva fyra fötter och hår på 

 sig, hvars honor föda lefwande ungar, som ej wäxa i ägg, och gifwa 

 dem di med Spenar». 



Denna människans placering bland djuren var ju en radikal 

 nyhet och för många ett lasteligt tal, hvarför Linné på alla sätt 

 söker bevisa sitt påstående och slä ned möjliga invändningar däre- 

 mot. Han visar, hur människan är byggd alldeles som ett djur. 

 »Det är nästan omöjligt finna någon ricktig nota af utwärtes skap- 

 naden och structuren mellan henne och markattan ; ty de äro så 

 accurat lika att den som får se en Babian, skall wäl kunna swärja 

 på, att det är en menniska». Aporna ha visserligen något längre 

 betar än människan, »men det är ock observerat på ogärningsmän, 

 som gått till döden, att de haft faseliga långa betar, som i längden 

 täflat med Apornas betar, hwilket är ett elakt tecken hos menniskor.» 



Det är blott förnuftet, som skiljer människan från djuren, och 

 med förnuftet förmåga af själfkännedom. »Herr Archiatern har satt på 

 henne den caracteren : Nosce te ipsum» (känn dig själf!), hvilket är 

 människans artkaraktär i Linnés arbeten. Denna skillnad utvecklas 

 närmare till tröst för dem, som finna anstöt af hvad som sagts om 

 likheten med djuren. »Hon bör känna sig sielf på mångahanda sätt. 

 Tlfieologice, att hon är skapad med en odödelig siäl efter Guds be- 

 läte. Moraliter, att hon är den enda, som fädt en förnuftig siäl 

 att prisa Skaparen. Naticrolitcr, att hon är satt att styra och regera 

 alt pä jorden och att alt är skapt för hennes skull. Physiologice, 

 att hon med en så fullkomlig och underlig kropp är begåfwad. 

 Diaetice, att hon wet hwad henne mast gagnar och skadar till sitt 

 lifsuppehälle. Pathologice, att hon wet hwad för ett skröpligt käril 

 hon är, och huru många sjukdommar hon är underkastad. Den som 

 detta wet och kiänner sig sielf. hon skiljer sig nog från de andra 

 djuren.» Z. G — /. 



