Smärre meddelanden. 



En hvit soniiiiarhiire. 



Enligt ingångna underrättelser har man ä Jaktvärdsföreningens 

 jaktmarker å Ulföarne vid norra Ångermanlands kust imder senare 

 tiden iakttagit en hvit hare. Huruvida det är en albino eller en 

 vanlig hare, som glömt bort att lämpa sin kostym efter årstiden, 

 kan naturligtvis ej uppgifvas, då han fortfarande befinner sig i fri- 

 het. Att hans fortsatta tillvaro är ännu osäkrare än hans öfriga 

 släktingars är nog troligt på grund af hans afsaknad af »skyddande 

 förklädnad». — Jag har velat lämna detta meddelande, då jag ej 

 hört talas om hvita sommarharar, men väl om svarta. 



Hernösand 22 juni 19 13. 



C. G. Strokirk. 



Fjällvråk häckande i Småland. 



P'örsommaren 191 2 fick jag reda på ett roffågelbo inom ägorna 

 af byn Nöbbeled, hörande till Öjaby socken och ungefär i mil norr 

 om Växjö. Boet var beläget ungefär 10 m. öfver marken i klykan 

 på en grof fura. Platsen låg mycket undangömd ute i storskogen, 

 nära en liten, knappt använd skogsväg. Som jag trodde det vara 

 ett dufhökbo, smög jag tlera gånger dit med bössan och vaktade 

 väl dold på fåglarna, stundom till långt efter mörkningen. Fåglarna 

 voro emellertid mycket skygga och kommo aldrig inom håll, fastän 

 jag kunde höra deras gälla skrik några skotthåll därifrån. Ungarna 

 voro ursprungligen 3, men en dag fann jag den ena död nedanför 

 boet. I början af juli voro de öfriga 2 vuxna, och den 8 juli sköt 

 jag ned dem från boet, då de voro så försigkomna, att jag befarade 

 de skulle kunna undkomma. Strax syntes att det icke var dufhök- 

 ungar, och en undersökning efter en fauna gaf till resultat, att det 

 var fjällvråkar, något som jag strax misstänkt, då jag såg de långt 

 ned fjädrade tarserna. Den ena af ungarna sändes till Lund för 

 uppstoppning, men förkorn tråkigt nog. Af den andra tog jag vara 

 l)å bäckeni)artiet. Då jag sedermera kom till Lund, och folk, som 

 jag talade med om fyndet, betvitlade bestämningens riktighet, läm- 

 nade jag det tillvaratagna bäckenet till konservator O. Holmqvist i 

 Lund, som var nog vänlig att bestämma och med Zool. institu- 



