198 FAUNA OCH FLORA 



systematiska efterhållande. Alla som i Västergötland bo skola 

 »bygia varghagar|3ae» (varggård) eller »haua varghanaet», säger 

 Västgötalagen. Dessutom förbundos de hålla skall å vissa 

 dagar vid ett öres^ vite. De, som ej hade nät eller varggård, 

 voro förfallna till två öres böter. I Östgötalagen namnes ej 

 varggård, men bestämmelserna om vargnät och vargskall voro 

 än strängare. Det säges nämligen, att hvar bonde skulle hafva 

 |3riggia famna wargha naet, hau^r han egh nast, pa. bote pre 

 öra». Samma böter voro äfven fastställda, om det ej kom en 

 man ur hvarje hushåll, då budkafle gått om vargskalls hål- 

 lande. Trots alla ansträngningar att förfölja vargarne gjorde 

 de dock tydligen stor skada på tamdjuren, och det måste t. ex. 

 erkännas i Västgötalagen, att björn och varg äro > ofaefli» d. v. s. 

 vis major, om de taga legofä eller dylikt. 



Om »Biörn» säger Västgötalagen helt kort, att den eges 

 af den, som honom »betir» [=jagar] d. v. s. fäller. Östgötalagen 

 är något utförligare, i det att där läses: Alla ega björn söka, 

 ty han är uräfle; alla de i skall komma, medan han rör fot, 

 de ega lott i björnen. Utom vid skallgång förföljdes äfven 

 björnen på andra sätt. I Västgötalagen finner man nämligen, 

 att den dräptes med uppgillrade spjut. Det kan man sluta 

 däraf, att det stadgas, att får man bane af björn- eller älgspjut, 

 botes tre marker. Detta är naturligtvis ej full mansbot, eme- 

 dan det betraktades som olycksfall. 



Lodjur synes ej vara omnämndt i någondera lagen. Om 

 vargarne voro mycket talrika, hindrade dessa troligen loarnes 

 ökning till en viss grad, men säkerligen saknades dylika ej 

 alldeles, och loskinn voro ju fordom högt skattade bl. a. som 

 sängkläder. 



I Östgötalagen säges, nu eger den »r^ef sum resir», och 

 Västgötalagen har samma uttryck och allitteration. Detta tyckes 

 vara allt om räf. 



Utter namnes ej i Östgötalagen, men i Västgötalagen säges, 

 den eger »oter», som »ur a draegher» (= ur å drager). 



^ Ett öre var V*» mark, en örtogh var ^'a öre och en paenning var V'& 

 örtogh. 



