FAUNAN I DK GAMLA GÖTALANDSLAGARNE 1 99 



A andra sidan talar den sistnämnda lagen ej om bäfver, 

 men Östgötalagen har flera bestämmelserom >biur>. Det bör- 

 jar med uttrycket: Bjur har böle ( = bostad) som bonde. Denna 

 bofasthet liksom hans värde synes vara orsaken till lagens 

 omtanke om honom. Den som dräper bjur och bryter hans 

 »hi^i» (ide), återlemne bjuren till markegaren »ok mae|3 l^rea 

 markaer». Detta vite är ju synnerligen högt tilltaget nämligen 

 lika mycket, som om någon af våda dräper annans häst eller 

 nötkreatur. Dock gäller detta blott om bäfver på enskild mark. 

 Den, som tager bjur å allmänning, ege bjuren och vare saklös, 

 heter det. 



Om ekorre bekymrade sig ej Östgötalagen, däremot fin- 

 nes i en edition af Västgötalagen den bestämmelsen om »ikurni», 

 att ingen må taga honom på byaskog, härads- eller landsall- 

 männing annat än mellan Dionysii dag och annunciationis vid 

 vite af »III — XVI örtogher >. Därmed ville man alltså förebygga 

 misshushållning och hindra, att ekorre dödades under den tid, 

 då skinnet ej kunde användas som pälsverk (graskin» -= grå- 

 verk). Ekorren åtnjöt alltså fridlysning^ från Marie bebådelse- 

 dag till 9:de oktober. 



Haren var däremot fredlös. Östgötalagen säger, att »haera« 

 eger »|3aen sum handum takaer» (den som honom tager) och 

 Västgötalagen har detsamma: den eger »haera», som honom 

 »haendir» (= griper). 



Sistnämnda lag tillkänner äfven kort och godt »aelgh» åt 

 den, som honom »faellir». Östgötalagen har emellertid också 

 stadganden om, huru vid älgjakt skall tillgå. Där säges unge- 

 fär följande i något omskrifven form. Om män gå på älgjakt 

 och »resa djur» och få fjät och fara efter, så må ingen annan 

 gå på spåren förrän tre nätter efter, sedan de förste släppt 

 spåret. Fäller någon djuret, innan den tiden utgått, ega de 

 djuret, >sum restu», d. v. s. som först drefvo upp det. »Skut 

 bogher» ( = skottbog, hvarom ännu talas, eller åtminstone för 30 

 år sedan, i Östergötland) och halfva »knek» (=-> bakbog >) tillföll 

 den, som vid gemensam jakt skjutit ett djur. Här torde ock 



^ Äfven Södermaiilandslagen fredade ekorre viss tid. 



