2 00 FAUNA OCH FLORA 



lämpligen kunna nämnas, att om någon vid jakt följde annans 

 hund och sköt villebrådet, så skulle hunden (d. v. s. egentligen 

 väl hundegaren) ha half manslott. Om älgspjut har redan talats. 



Under det att älgen var hvar mans byte, som lyckades 

 fälla honom, så var enligt Östgötalagen förhållandet helt annor- 

 lunda med »ra», d. v. s. rådjur, sannolikt med innefattning af 

 kronhjort, som ju kvarlefde i Östergötland till mot slutet af 

 1700-talet. Visserligen säges i lagen, att »ra», som kommer i 

 nät vid vargskall, ligger ogild, men om dylikt djur vid annat 

 tillfälle än vargskall, fångas i nät och dräpes, botes tre mar- 

 ker. Det tillägges ytterligare: bönder må ej »ra taka» vid tre 

 markers vite »|3y at hon aer kunungx diur». 



Västgötalagen säger intet om »ra» eller hjort, och i ingen- 

 dera lagen talas om uroxe eller vildsvin, som säkerligen alltså 

 längesedan voro utrotade i dessa landskap. 



Om vilda fåglar finnes intet medelande utom i Västgöta- 

 lagen om »höker». Där stadgas att, om en man finner hökbo 

 på egen mark eller allmänning och binder band om fötterna 

 på hökarne (ungarne, såsom märke att de äro hans) är det 

 »{Draenni saextan örtoghum» sak (=2 markers vite) att taga 

 dessa hökar. Detta vittnar om värdet af »hökar» till jakt- 

 ändamål. 



Härmed torde det ungefär vara slut med den vilda faunan. 

 Om husdjursuppsättningens omfattning och värde vittna många 

 paragrafer, men äfven om djurens beskaffenhet kan man få en 

 viss föreställning. Tamdjuren utgjordes af samma arter, som 

 vi ännu hafva, men tydligen voro de ännu åtminstone delvis 

 temligen vilda och stodo mindre under människans kontroll, 

 än hvad våra husdjur göra. 



»Hunder». En hynda hette i Västergötland »bykkia», jäm- 

 för härmed det engelska bitch. »Bykkiahvaelper » var ett af 

 Västgötalagen såsom svårt skällsord erkändt ord, och »son of 

 a bitch» är fortfarande ett af det engelska språkets gröfsta 

 tillmålen. En hynda kallades på gammal östgötska »hyndsima» 

 och lagen bestämde, att om »hyndsima fölas , d. v. s. löper 

 löpsk, skulle egaren hålla henne inne nio i nätter. Bestämmel- 



