2 04 FAUNA OCH FLORA 



vittne köpas, och om dylika djur stulos, kunde det sonas med 

 »snattarabot>^ 



En gammal gås hade enligt den sistnämnda lagen samma 

 värde som kid och lam, ty om något sådant djur skadades, 

 gäldades därför lika nämligen en örtugh. 



Om man vid dikesgräfning »skaer ur gaeslinga torwer» och 

 gäslingar dö, ligga de ogill. Men om dylik torfva ej skares 

 ut, då är »gaeslingaer gildaer at åtta paenningum». Hvad som 

 menas härmed synes ovisst, men lageditionens utgifvare Collin 

 och ScHLYTER gissa, att det skulle vara en torfva, som lades 

 för att hindra gäslingarne att falla i diket. 



Höns hölls tydligen allmänt, ty Östgötalagen uppräknar 

 bland det, som af bönderna skulle lemnas biskopen, om han 

 kom på besök i en socken, »tolf höns» (jämte »fiughur pund 

 maep flaesk ok et märka nöt»). 



Bin funnos ock allmänt. ^ Västgötalagen meddelar bestäm- 

 melser om, huru skall förfaras med »koppofunder» (bisvärms- 

 fynd) på annans mark. Östgötalagen talar »Vm bi gar|D ok 

 huru sum skruua skal». Det stadgas, huru nära man får sätta 

 »skruf» (= bikupa) intill bigård, huru man får följa bin samt 

 huru man skall göra, när en bisvärm hittas, hur fyndet skall 

 delas o. s. v. 



' Vissa lågt stående folk såsom Wandorobbo, Wambuttu in. fl. i Afrika 

 sätta stockar för bin, och honung utgör en väsentlig del af deras föda. Dessa 

 ha alls inga andra husdjur mer än möjligen hundar, och detta tyder på, att bi- 

 skötsel måhända är tidigare än hållandet af andra husdjur och började redan på 

 folkens jägarstadium. 



