2J2 FAUNA OCH FLURA 



västgräns i L. Lule älfs dalgång som gråsparfven, nybygget 

 Tjåmotes bortåt 4 mil öster om kyrkobyn. 



Ännu så sent som år 1845 synes hussvalan ej ha hunnit 

 fram till Adolfström i Pite lappmark, ty Löwenhjelm uppgifver 

 om Chelidon riistica: »Denna art var den enda i sitt släkte, 

 som förekom vid Adolfström den 27 juni». Klippsvalor häcka 

 troligen på det nordost om denna ort belägna berget Pelje- 

 kaise och med all säkerhet på Istjakk längre österut. 



I våra fjälltrakter finnes det således tvenne »biologiska 

 raser» af Hirundo iirbica, klippsvalan och hussvalan, af hvilka 

 den förra är ursprunglig, under det att den senare i likhet 

 med ladusvalan, gråsparfven och skatan (se nedan) utbredt 

 sig hit, först sedan landet tagits i besittning af en bofast be- 

 folkning. 



Liknande egendomligheter i sin utbredning erbjuda för 

 öfrigt ej så fä växtarter. I Lapplands fjälltrakter träffas exem- 

 pelvis klofibbla (Crepis tectorum), toppdån {Galeopsis tetrahit 

 v. bifidd) och femfingerört {PotentUla argenteä) dels såsom fullt 

 spontana arter på klippbranter och tillhörande blockurer, dels 

 i åkrar och vallar, införda genom kulturen. 



Äfven till södra och mellersta Sverige liksom till Danmark 

 och Tyskland torde hussvalan i likhet med ladusvalan först ha 

 inkommit, sedan människan nått ett så högt kulturstadium, att 

 hon förstått uppföra timmerhus och större byggnader. 



Våra hussvalor visa ingen som helst benägenhet att slå 

 sig ned på klippbranter, äfven om de häcka i mängd på går- 

 dar och hus, som ligga vid foten af lämpliga bergväggar, så- 

 som flerstädes i Medelpad, Ångermanland och sydöstra delen 

 af Åsele lappmark. Hussvalans »sociala instinkter» äro också 

 långt svagare utvecklade än hos klippsvalan, hvilken senare 

 alltid häckar i stora kolonier, aldrig i enstaka par. Dessa 

 olikheter i lefnadsvanor tyda på, att de båda raserna skilt sig 

 från hvarandra långt tillbaka i tiden. 



Enligt min mening har hussvalan uppstått som en i viss 

 mån själfständig form i Medelhafsländerna, där Hirundo iirbica 

 ännu förekommer häckande på branta bergväggar. Tempel 



