Pilgrimsfalken och lemmelvandringarna. 



Af 

 Bengt Berg. 



^:^:-y- in||^']et tidigaste intryck jag erinrar mig i samband 

 r , ■... ^med begreppet lemmelvandring är en bild i 

 L /"O. .-^^^^iBrehms Tierleben, äldre upplas;an. Om denna 

 {M^^MMHtajl^bild finnes i arbetets nya form vet jag ej. 

 lai^S//v".„ --.-•:-:?^?^ Allt nog — bilden föreställer ett lemmeltåg, i 

 t^I^^-~;i^:^;^3 hvilket lemlarna efter den vanliga illustratörs 

 uppfattningen gå fram som en tät här, så tät att det tyckes 

 vara uteslutet för de flesta individerna att söka föda. Un- 

 der de fyra lemmelår, som jag i norra Skandinavien har haft 

 tillfälle att iakttaga de små vandrande gnagarna, har det aldrig 

 varit mig förunnat att se dem på det sättet gå fram, i tätt 

 sluten skara, och jag vågar nästan betvifla, att de göra det, 

 utom vid de tillfällen då en särskildt svårframkomlig lokal 

 skulle kunna tvinga dem. Min erfarenhet har lärt, att lemlarna 

 vid sina vandringar sällan uppträda mer än några stycken i 

 tätt sällskap. De äro mest spridda en och en öfver hedar och 

 skogsmarker. Där kan man däremot bokstafiigen säga, att det 

 fmnes en i hvar buske. 



Detta rörde dock icke det ornitologiska felgrepp, som illu- 

 strationen hos Brehm visade. Det består i sin tur i det väl- 

 bekanta faktum, att där står en Falco peregriniis, så vidt jag 

 minnes gammal fågel, med en tydligen nyfångad lemmel i 

 klorna. 



Det är nu visst inte min mening att här kritisera ett en- 

 staka felgrepp i ett i öfrigt så öfver allt beröm förtjänstfullt 



