PII.GRIMSFALKEN OCH LKMMEI.VA.XDRI.NGARNA 2 21 



det för dem karaktäristiska sättet fram och åter, förmodligen 

 för att söka de små gnagare (Arvicola rutilus och riifocanus), 

 som såsom förebud till lemmelvandringen bruka förekomma 

 ymnigt i dessa trakter (Torne lappmark). Under det jag låg 

 stilla, tryckt i ett dvärjbjörksnår, kommo ugglorna allt när- 

 mare, kretsade om livarandra på ett 10-tal meters höjd med 

 de för dem egendomliga långa, häfvande vingslagen. Jag glömde 

 alldeles bort mina svartsnäppor för att iakttaga dem. Det 

 var tidigt på morgonen, men solen var redan uppe klockan 1 

 på natten, så att det var fullt dagsljus. 



Som ugglorna nu kretsade, för hvarje ögonblick närmare, 

 döko de alla som på ett gifvet tecken hufvudstupa i marken 

 och voro försvunna för mig, och i samma stund fick jag se en 

 pilgrimsfalk, som med sedvanlig brådska kom jagande fram 

 öfver myren. Han kom direkt emot mig, stannade fladdrande 

 ett ögonblick öfver stället, där ugglorna slagit, höjde sig ett 

 stycke och stannade på nytt fladdrande som en tornfalk. Så 

 ledsnade han sannolikt och flög bort med bestämd riktning. 



Jag väntade, att han kanske skulle komma igen, nu hade 

 jag alldeles klart för mig, att hans intresse var förknippadt 

 med ugglorna, men han syntes inte till vidare. Väl en kvarts 

 timma låg jag stilla i min buske och såg ingen uggla till. Då 

 blef det mig för långsamt och jag steg upp. Ugglorna, åtmin- 

 stone någon, måste ha satt sig blott ett stenkast ifrån mig, 

 men fastän jag stod kapprak och det bara var låga buskar 

 närmast på myren, flög ingen uggla upp. Eftersom jag ingen- 

 ting mer hade att göra på platsen tog jag min kamera och 

 gick mot lägret. Då flög där upp en jorduggla framför mig, 

 när jag gått ett litet stycke. Strax därefter flög ännu en upp 

 alldeles vid mina fötter, där hon tryckt på släta myren. Ingen 

 af dem flög långt. Blott några hundratal meter. Där kastade 

 de sig ned igen på samma sätt, som de bruka, när man 

 om hösten träffar dem på strandängar vid hafvet. De hade 

 påtagligen ännu förskräckelsen kvar för pilgrimsfalken. Deras 

 beteende \ar fullkomligt analogt med det hos rapphöns, som 

 oväntadt vid jakt blifvit eftersatta af en hök. 



