ni.GRIMSFAI.KEN OCH I.EMMEI.VANDRINGARNA 223 



Någon pilgrimsfalk såg jag ännu inte till, men i samma 

 ögonblick jag såg den plockade jordugglan, visste jag ju, att 

 han inte kunde vara långt borta. På samma gång slog det 

 mig med häpnad, att falken bar hit sina ugglor så långt. Den 

 närmaste trakten var nämligen en djup skogssjö och därom- 

 kring hög barrskog på torr och klippig grund, ocii det närma- 

 ste ställe, där en jorduggla kunde häcka, låg flera kilometer 

 bort. Vid närmare kännedom om trakten fann jag, att falken 

 måste hämta flera af sina ugglor öfver 10 kilometer. Den hade 

 nämligen flera. Medan jag gick fram utefter branten, fann jag 

 på afsatserna sex stycken, naturligtvis bara en hög afplockade 

 fjädrar och en bit vinge eller en fot, och jag är säker på att 

 längre ned i bergväggen, dit jag inte kunde komma åt att se, 

 lågo flera. Det hela erinrade fullkomligt om jaktfalkens art 

 att garnera klippväggens alla afsatser och utsprång där han 

 bor med ripor. Här var det jordugglor alltihop. Jag såg inte 

 en fjäder efter något annat, förrän jag fann boet. 



Det dröjde rätt länge, innan jag fann det. När jag ingen 

 fågel såg till, plockade jag upp knytnäfstora stenar och lät en 

 sådan studsa ner för branten, där det såg lämpligt ut. (Om 

 någon allt för sentimental djurskyddsifrare nu skulle vilja före- 

 brå mig, att jag med sådan stenkastning äfventyrade att råka 

 fågeln eller boet, vill jag bara invända, att utsikten för få- 

 geln att bli träffad i boet var ungefär lika stor som mina chan- 

 ser att få en meteor i hufvudet när jag ser på stjärnfall.) Det 

 där med stenarna lyckades ändå till slut. Pilgrimsfalken flög 

 plötsligt ut, skrämd af bullret, från en skrefva under mig. 



Nu visste jag först ingen råd att kunna komma ned i boet, 

 men efter långt sökande och genom att gå ned ett stycke på 

 sidan i bergväggen lyckades jag fmna en afsats, som förde 

 fram till boet. Där lågo fyra ägg och — lämninger efter två 

 jordugglor. Dessutom fjädrar efter en Totanns glareola och ett 

 par, kanske tre bläsänder. Men lämningarna af dessa senare 

 hade legat mycket länge och härrörde möjligen från någon 

 period, då inga jordugglor råkat vara på platsen. Det är att 

 märka, att ingen af dessa roflämningar låg i själfva boet, som 



