HURU VI FUNNO SIDENSVANSARNK 247 



nästan generade, och sen kommo vi öfverens om att detta var 

 lön för de många, fåfänga mödorna. 



Vi gingo tätt intill trädet, men sidensvansen låg kvar tills 

 vi* sakta ruskade i det. Då gick den ur, utan något läte men 

 med ett hörbart skvätt af vingarne. Han for af nedåt och fort- 

 satte sedan horizontalt genom skogen. Kort efteråt syntes den 

 i en gran i närheten. Och när vi, efter att ha aflägsnat oss, 

 efter en kort stund kommo tillbaka, låg han på nytt i boet. 

 Vi gingo så upp i granen och skådade med våra lekamliga 

 ögon det länge drömda fenomenet — de fem gråblå äggen 

 med sina brandfläckar i den med mörk skägglaf beklädda ba- 

 len. När äggen nedtagits, visade det sig vid profning i den 

 lilla tjärnen bredvid, att de voro hårdt rufvade. Detta var väl 

 anledningen till att, när vi efter en stunds bortovaro åter be- 

 funno oss vid granen, sidensvansen sågs ligga i det tomma boet. 



Boet blef nedtaget med tillhörande stam- och grenpartier 

 — det hela befinner sig nu med fixerade och målade barr å 

 Malmö museum — och det framgick vid mätning, att granens 

 höjd var något mer än 6 meter och att boet låg 3,74 meter 

 öfver marken. 



Följande dag fann Wibeck ett andra bo af sidensvans. Det 

 låg omkring 250 meter norr om det första, 50 meter från Lina- 

 älfven och 20 meter från en liten tjärn. Det låg 5 å 6 meter 

 högt i en gran af omkring 8 meters höjd, i en gles grupp af 

 lika höga eller något högre granar och i en mindre sänka med 

 fuktig mark, bevuxen med blåbärsris, odon och videbuskar. 

 Sidensvansen förhöll sig här i allo på samma sätt som den 

 förstfunne, äfven här voro äggen mycket rufvade, och äfven 

 här lade sig fågeln troskyldigt i det tomma boet. När W. 

 -- för Riksmuseets räkning — höll på att nedtaga boet, kommo 

 båda fåglarne tillstädes och uppehöllo sig i de närmaste trä- 

 den. Och samtidigt observerades tvennc andra sidensvansar, 

 hvilka parade sig — W. förmodar att det var samma par som 

 under gårdagen beröfvats sitt bo. 



Båda dagarne hörde man understundom i skogen, både in- 

 nan och efter det att bona påträffats, det bekanta sidensvans- 



