OM RÄKANS BOliYGGNAD 253 



synas dessa uppgifter vara de enda, som från botanisk syn- 

 punkt behandlat fågelbons byggnadsmaterial. Af en tillfällig- 

 het kom jag i våras att ägna en närmare undersökning åt bon 

 af i*åka (Corvus frugilegiis L.). Vid råkskytte å skånska slät- 

 ten (i trakten af Skurup) fann jag i midten af maj detta år, 

 att å den besökta platsen ett stort antal, inemot ett tjugutal, 

 bon hade nedblåst från träden (ask, alm och bok), där en 

 koloni af denna fågelart var bofast. Vid ytlig granskning 

 gjorde jag den iakttagelsen, att samtliga bon hade, bortsedt 

 från det af grenar och kvistar bestående underlaget, uppförts af 

 konstant samma material nämligen rhizomstycken af kvickrot 

 (kvickhvete, Triticum repens L.), som i halfmeterlånga refvor 

 voro inflätade i hvarandra och bildade redet. 



Bona hade blåst ned under den orkanartade storm, som i 

 början af maj rådde i södra Skåne. Vid den meteorologiska 

 stationen i Malmö registrerades den 5 maj, då stormen rasade 

 som värst, en vindhastighet af 20 meter i sekunden (Beau- 

 fort: 9) — och halfvuxna ungar hade därvid fallit i så stort 

 antal ned från träden, att de kunde korgvis uppsamlas å mar- 

 ken. Att råkbon icke sällan nedblåsa från träden till skillnad 

 från t. ex. kråkors och skators bon, torde hafva sin grund i 

 deras mindre solida byggnad. Brehm anför beträffande råkan 

 (236), att dess bo är luckrare och dåligare byggdt än krå- 

 kans». 



Utförligast har jag funnit råkans bobyggnad beskrifven af 

 Westerlund (116), som därom meddelar: »Boet är byggdt af 

 ris och kvistar, därofvan belagdt med jord och mossa och öf- 

 verst bäddadt med hår, ull och grässtrån. Det är i förhål- 

 lande till fågeln litet och ej djupt, så att äggen ej skulle ligga 

 kvar under blåst utan att fasthållas af föräldrarne.» 



Råkan häckar som bekant i parker och skogsdungar. Om 

 i dessa ingå träd af olika slag, uppgifves fågeln vara föga nog- 

 räknad, när den väljer sin boplats. Enligt Sundevall (120) 

 tyckas företrädesvis almar utväljas, enligt Nilsson (197) almar 

 jämte askar. Vid mina egna iakttagelser från olika lokaler i 

 södra Skåne har jag emellertid funnit gamla askträd konstant 



