2 54 FAUNA OCH FLORA 



hysa det största antalet råkbon. Detta förklaras måhända, 

 såsom jag på något ställe sett uppgifvas däraf, att högstam- 

 miga askar bära grenar först ett 10-tal meter öfver marken 

 och därför erbjuda den största säkerheten för bona. Näst 

 efter asken kommer almen och först därnäst följer i raden bo- 

 ken, som dock synes finna mindre användning såsom bobärande 

 träd, för så vidt icke å platsen enbart detta trädslag står till 

 fågelns förfogande. 



Underlaget för de råkbon, som jag undersökt, utgjordes 

 af trädgrenar och kvistar, tillhörande alm och bok. Ofvan 

 detta var själfva redet hopfogadt af halfmeterlånga refvor af 

 Triticiun repens L. med här och där någon rödbrun rhizom- 

 gren af Polygomirn amphibiinn L. (terrestra formen), i ett bo 

 en lång mörkröd hufvudrot af Riimex Acetosella L} såsom in- 

 slag. Kvickrotsrefvorna visade i flera fall grönskande, men till 

 hälften förvissnade, i andra fall nästan förtorkade skott. In- 

 vändigt voro bona bäddade med jord, omväxlande med fjol- 

 årslöf af bok jämte rikliga mossrester och några små delvis 

 ännu grönskande tufvor af Poa aivma L. och Aira caespitosa 

 L. Öfverst låg ett lager af fjäder, tagel eller harull, i ett bo 

 till och med papper. 



Vid närmare bestämning af de tillvaratagna mossresterna 

 visade sig dessa tillhöra följande arter: 



Hylocomiiim sqiiarrosiim (L.) Br., mycket ymnig; 

 Hypniim praelongiim L., ymnig; 

 Hypmnn riitabiilum L., ymnig; 

 Homalotheciiim sericeum (L.) Br., sparsam; 

 Hypmim ciipressiforme L., sparsam; 

 Catharinea undulata (L.) W. & M., sparsam. 



Bestämningen af mossmaterialet har benäget utförts af 

 lektor E. Adlerz. 



Samtliga anförda växtformer, fanerogamer såväl som mos- 



^ Ifrågavarande Rumex-rot var så till vida af intresse, som den bar hela 

 rader af adventiva skott. Dessa voro likväl vid tiden för insamlandet alldeles för- 

 torkade. 



