NÅGRA ORD OM S. K. RHEOTAXIS OCII DESS BIOLOGISKA BliTYDELSE 269 



ning af sin kropp i en alldeles bestämd riktning, nämligen i 

 det framrinnande vattnets rörelseriktning. Och man kan ur- 

 skilja positiv och negativ rheotaxis, det förra, då djuren in- 

 ställa sig, så att främre kroppsändan med hufvudet kommer 

 att vara riktad mot strömmen, alltså mot flodens öfre lopp 

 och dess källa. I motsatt fall talar man om negativ rheotaxis. 

 Rheotaxis framträder således hos fritt rörliga djur som en be- 

 nägenhet att röra sig i strömmens längdriktning (med eller mot 

 densamma). Hos sedcntära djui" kan motsvarande benägenhet 

 endast yttra sig i vridningar och inställningar af de kropps- 

 delar, som äro mera fria och rörliga. Man talar i dessa fall 

 om positiv resp. negativ rheotropism. 



Man kan säga, att i allmänhet har det befunnits gälla som 

 regel, att ju starkare strömmen är, ju starkare positiv reaktion visa 

 också djuren. Strömmen får dock naturligen ej vara för stark, 

 ty i sådant fall lösryckas de ju och föras bort, isynnerhet som 

 åtskilliga af dem ej äro utrustade med särskildt kraftiga fast- 

 klamringsorgan eller eljes i sin byggnad äro klena och svaga. 

 Men vanligen är det dock så, att bäck-arterna visa särskilda, 

 ofta starkt utpräglade anpassningar till lifvet i rinnande och 

 forsande vatten, såsom t. ex. i sin allmänna kroppsform eller 

 i form af hakar och gripapparater, med hvilkas tillhjälp de 

 bättre förmå hålla sig kvar. Här har jag blott i största kort- 

 het velat antyda dessa intressanta drag, då de ju ej ha något 

 att göra med vårt egentliga ämne. Men vare sig man vill stu- 

 dera det ena eller andra slaget anpassningar, bör man rikta 

 sin uppmärksamhet framför allt mot djur, som lefva i ganska 

 starkt rinnande och forsande vatten. Där skall man finna 

 långt gående anpassningar hos många djurformer, och där ha 

 vi tillfälle att lära känna rheotaxis, hvilken vi här nedan skola 

 ägna ett par ord. 



I starkt rinnande vatten och bärgbäckar lefva ju en hel 

 mängd olika djurgrupper, hvilka man skulle kunna tänka sig 

 som användbara för att belysa detta fenomen. Hit höra tur- 

 bellarier (virfvelmaskar), rotatorier (hjuldjur), diverse smärre 

 kräftdjur (copepoder, cladocerer, ostracoder, amphipoder), hy- 



