NÅGRA (;RD oms. k. RHKOTAXIS OCH DKSS BIOLOGISKA IJETVDKLSK 27 I 



upp mot denna af den orsaken, att den sträfvade efter att så 

 vidt möjligt söka bibehålla samma bild af omgifningen kvar 

 på näthinnan. Den kom på så sätt så att säga att simma »på 

 stället». För att bevisa riktigheten af detta antagande gjorde 

 man en del akvarieexperiment. Långa hvita pappersremsor 

 med svarta tvärstreck fördes utefter akvariets väggar, och det 

 visade sig då att fiskarna följde remsornas rörelser åt, lång- 

 sammare eller hastigare, allt efter den fart, med hviiken rem- 

 sorna rördes, och djuren sträfvade alltid att följa efter så att 

 samma bild kvarhölls i ögat. Flera varierande försök ha gjorts, 

 men det må vara nog med det ofvan sagda för att visa hur 

 man tänker sig reaktionen framkallad på optisk väg, s. k. op- 

 tisk skenrheotaxis. Naturligtvis har denna intet med rheotaxis 

 att skaffa. 



Taktisk skenrheotaxis återigen skulle förmedlas af berö- 

 ringssinnet. I likhet med hvad som nyss sades, gäller också 

 här en benägenhet att intaga en viss ställning och sedan bi- 

 behålla denna. Och ehuru djuren äfven i detta fall komma att 

 intaga ett visst orienteringsläge i förhållande till strömrikt- 

 ningen, så är här, liksom i förra fallet, icke själfva strömmen 

 den direkta orsaken härtill, utan denna är här att söka i be- 

 röringen med bottnen eller andra fasta föremål, hvilka orga- 

 nismen af strömmen föres fram öfver och på så sätt kommer att 

 gnida emot. För att utlösa rörelsen fordras således, att djuret med- 

 ryckes af vattnet och drifver ned ett stycke, hvarunder det på of- 

 van antydt sätt, genom att vandra-uppåt, kommer att positivt rea- 

 gera för den genom gnidning mot buksidan uppkomna retningen. 

 Komma vi så slutligen till verklig rheotaxis. Hvad som 

 utmärker denna är redan förut framhållet. Det är här en di- 

 rekt inverkan genom strömmen (sannolikt genom trycksinnet). 

 Man har ansett, att det bl. a. för att förklara en vandring upp- 

 för strömmarna (således ej som i föregående fall endast stilla- 

 stående på en viss punkt eller återtagandet af den gamla ställnin- 

 gen) är nödvändigt att antaga ett annat agens än de båda förut 

 nämnda, och man har då velat se detta i strömmens omedel- 

 bara retning på djuren ifråga. Det är dock klart, att gränsen 



