CHARLES RICHETS UPPTÄCKT AF ANAFYLAXIEN 277 



ett förut icke smittskyddadt djur därigenom, att blodserum från 

 det förra insprutades på det senare. Det låg därför nära till 

 hands för Richet att pröfva sin erfarenhet om den passiva 

 iinmuniseringen också på möjligheten att på passiv väg ana- 

 fylaktisera. Han visade ock, att anafylaktisk öfverkänslighet 

 kunde öfverföras från ett anafylaktiskt djur till ett annat, icke 

 anafylaktiskt, genom mjektion på det senare af blodserum från det 

 förra. På denna iakttagelse kunde alltså byggas metoder att pröfva 

 huruvida ett såsom anafylaktiskt misstänkt sjukdomstillstånd, 

 t. ex. hos människan, verkligen är ett sådant. För frågan om 

 anafylaxiens betydelse inom sjukdomsläran var gifvetvis denna 

 omständighet af största betydelse. 



En egendomlighet hos den anafylaktiska förgiftningen är, 

 att dess symtom äro ungefär desamma i alla fall af anafylaxi, 

 hvilket gift än användts för anafylaktiserandet och oafsedt, i 

 viss mån, äfven djurets art. Symtomen ha alltid vissa all- 

 männa karaktärer med sänkning af blodtrycket och förlamning 

 af hjärnans högre funktioner, andnöd samt sänkt kroppstempe- 

 ratur o. s. v. En individ, som öfvervunnit en svår anafylak- 

 tisk shock, är emellertid därefter mindre känslig, immun. 

 Sistnämnda tvänne förhållanden ha föranledt en mycket om- 

 fångsrik teoretisk forskning, men äro ännu ej slutligt utredda. 



Det är såsom experimentell fysiolog, som Richet har upp- 

 täckt anafylaxiens fenomen. Om det är sant, att hvarje princi- 

 piellt ny kunskap om lifsföreteelserna närmar oss till djupare 

 insikt om det organiska lifvet själft, har Richet genom nu af 

 handlade, fullt originella arbeten gjort sig väl förtjänt om bio- 

 logien och är därigenom värd det största erkännande. 



Emellertid har anafylaxien redan pröfvats också i sin be- 

 tydelse för den praktiska medicinen. De ämnen, med hvilka 

 man kunnat framkalla anafylaxi, äro synnerligen många. Här 

 må blott nämnas olika slag af ägghvita från för individens art 

 främmande ursprung och till synes alldeles ogiftig, s. k. art- 

 främmande äggvita, såsom blodfärgämne, mjölk, hönsägghvita, 

 fiskägghvita ostron, svulstceller, växtäggvita, såsom den hö- 

 febern framkallande pollenägghvitan, bakterieextrakter o. m. a. 



Fauna och Flora 1913. Haft 6. \Q 



