284 FAUNA OCH FLORA 



Gräshoppsångare i Östergötland? 



Följande iakttagelse torde kanske kunna påräkna intresse från 

 tidskriftens läsare, hvarför härmed omhedes att fä den intagen i tid- 

 skriften. 



Då jag på kvällen den 3 sistlidne juni vandrade på några 

 gamla skyttevallar, som omge en liten del af de vidsträckta kärr, 

 som utbreda sig kring Stångäns utlopp i Roxen, hörde jag ett egen- 

 domligt drillande ljud, som starkt påminde om en gräshoppas sång. 

 Ljudet tycktes komma ifrån den kärrsträckning, som inhägnas af 

 vallarna och det slog mig genast såsom något egendomligt att höra 

 en gräshoppas sång ute i kärret och därtill vid denna tid pä året. 

 Jag fortsatte ut till vallens slut, följde nästa vall, som bildar rät 

 vinkel med denna, samt närmade mig på en tredje vall alltmera 

 det underliga ljudet. Det lät starkare och starkare ju närmre jag 

 kom, och då jag var det helt nära liknade det mera en elektrisk 

 ringklockas drillande än en gräshoppas' sång. Ljudet varade stund- 

 tals i minuter endast med ett ytterst kort liksom flämtande uppehåll 

 då och då. Snart förstod jag, att det härrörde från någon fågel, 

 som måste befinna sig i det höga gräset framför mig. Jag avan- 

 cerade långsamt och försiktigt. Slutligen lät drillandet så starkt, 

 att det slog lock för öronen, men så med ens upphörde det. Jag 

 väntade en stund och fick sä till min förvåning höra det egendom- 

 liga lätet bakom mig. Jag försökte åter smyga mig på det, men 

 ljudet upphörde och inom kort ljöd det från samma plats som 

 första gången. Med yttersta försiktighet smög jag mig mot platsen, 

 hvarifrån lätet hördes, och efter stora ansträngningar lyckades jag 

 i halfdunklet i gräset upptäcka frambringaren af detsamma. På ett 

 afstånd af omkr. 3 å 4 meter såg jag mellan grässtråna en liten 

 olivbrun fågel sitta och med näbben uppåtriktad frambringa det 

 af andhämtningar då och dä afbrutna drillandet. Fågeln var som 

 nämndt olivbrun. Öfver det glänsande svarta ögat, som stelt var 

 riktat mot mig, hade han ett otydligt ljust band. Den snedt uppåt- 

 riktade näbben hölls vidöppen och hans ljusa strupe vibrerade starkt. 

 Då jag blef alltför närgången upphörde han med sången, utstötte 

 ett 2 ä 3 gånger upprepadt knäppande och gaf sig af i sicksack 

 flygande nere mellan grässtråna ut öfver kärret, hvarifrån han strax 

 därpå lät höra sin sång. Jag gick ett i o-tal meter på vallen ifrån 

 det ställe, där jag sett honom. Efter en stund hördes åter ljudet 

 från detta ställe. Jag gick dit och fågeln flög åter ut öfver kärret, 

 men återvände strax till samma grässtrån, där han suttit förut. Jag 

 upprepade manövern flera gånger och fann att fågeln alltjämt förr 

 eller senare återvände till samma punkt. När det blef alldeles ned- 

 mörkt och myggornas angrepp blefvo alltför obehagliga återvände 

 jag till mitt hem i Linköping. Natten sänkte sig öfver kärren, spof- 

 varna, viporna och t. o. m. säfsångarna tystnade, endast kornknar- 

 rens envisa läte ljöd från alla håll, men den enslige, nattlige sän- 

 garen fortfor med sitt gräshoppslika drillande, tills jag kom utom 

 hörhåll från honom. 



