SKANDINAVIENS AMPHIPODA GAMMARIDEA. 9 



föregående, och variera ganska mycket till formen hos olika arter. De första paren öfver- 

 ensstämma vanligen med hvarandra i form. samt äro nästan orörligt förenade med seg- 

 menterna. De bestå af en basal-led och oftast tvä grenar, som äro försedda med tornar 

 och kortare borst, samt ej delade uti leder. Det sista paret afviker vanligen ifrån dessa 

 i form. Högst sällan utgöras dessa två extremiteter endast af en led, utan vanligen 

 af en basal-led och tvä grenar, samt stundom af en basal-led och en ändled. Grenarne 

 bestå vanligen af en led, och högst sällan af två. Än äro de koniska och mer eller min- 

 dre korta, än plattade och tunna, eller trekantiga, samt försedda med tornar och borst. 

 Abdomen slutar baktill med ett sä kalladt caudal-bihang, soin stundom är tjockt och 

 knöllikt, men vanligen utgöres af en tunn skifva, hvilken är än klufven, än hel och bladlik. 



Respirations-organerna utgöras af tunna, membranösa bihang, fastade vid basen af 

 extremiteterna, pä thorax, och äro till antalet fem eller sex par. Spence Bate ' påstår, 

 att de finnas vid alla benparen med undantag af det första hos honan och vanligen det 

 sista hos hannen, men jag har aldrig funnit några sådana bihang vid det första benparet, 

 ej heller har jag ol)serverat den anmärkta skillnaden könen emellan, livad det sista ben- 

 parets branchial-bihang beträffar. Stundom är ett eller flera par af dessa gälar försedda 

 med ett mindre dylikt bihang vid den inre sidan. 



Hannarne skilja sig merendels frän honorna genom längre svepor, vid hvilkas le- 

 der ofta små membranösa, runda biliang äro fastade, samt genom mindre epimerer. De 

 tvä första benparen hafva ofta en mycket olika form hos de olika könen, och hannarnes 

 händer äro alltid större än honornas. Honorna hafva pä den undra sidan af thorax ett 

 receptaculum, hvari de bära äggen och ungarne. Detta receptaculum är bildadt af fyra 

 par tunna skifvor, som äro fastade vid sidan af gälarne pä det andra, tredje, fjerde och 

 femte benparet, samt äro böjda inåt. Jag har funnit detta förhällande fullkomligt constant 

 hos alla skandinaviska och utländska arter, som jag varit i tillfälle att undersöka, hvar- 

 före jag tvingas, att betvifla Spence Bates ' uppgift, att de äro fastade vid de fyra för- 

 sta benparen och sålunda saknas vid det femte. Siebolo ' påstår, att de utvecklas 

 hufvudsakligen vid brunsttiden, men Spence Bate, som säger sig hafva tagit un- 

 der alla årstider honor med fullt utbildade lameller, anser att de, sedan de en gång hos 

 den parningsvuxna honan blifvit utvecklade, aldrig försvinna. Jag har emedlertid funnit, 

 att de hos individer af en och samma art stundom äro större och stundom betydligt min- 

 dre, då äfven de länga cilierade borsten, med hvilka deras kanter vanligen äro försedda, 

 saknas, hvarföre jag ingalunda anser det osannolikt, att de endast vid parnings- och ägg- 

 läggningstiden äro fullt utvecklade, men sedan ungarne leumat honan, atropliieras till en 

 viss grad, ehuru jag ej tror att de fullkomligt försvinna. Ungarne qvarblifva uti detta 

 receptaculum en tid efter sedan de blifvit utkläckta, men om de, såsom Spence Bate 

 icke anser osannolikt, sedan de en gäng lemnat detsamma, dit återvända vid påkomman- 

 de fara, har jag icke iakttagit. Ungarne äro mer eller mindre olika de äldre. Deras 

 antenner äro kortare och tjockare, med färre och längre leder, och skillnaden emellan 



' Report of tlie Brit. Assoc. for the advanc. of Science, 1855, p. 51. 

 ' L c. p. 54. 



' Lehrbuch der vergleichemien Aiiatoraie der wirbcllosea Tbiere, p. '.89. Jag har aldrig funnit fem par skif- 

 vor, såsom SlEBOLD uppgifver antalet hos Gaiumarina. 



K. Vcl ikad. UanJI. B. 3. N:o 1. * 



w 



