SKANDINAVIENS AMPHIPODA GAMMARIDEA. 17 



Det fjerde benparet på abdomen nar längre bakåt än det femte, och båda bafva smala grenar, som pä den 

 öfre sidan nro väpnade med små glesa tornar, men i spetsen med 3 — 4 ganska långa. Det sjette benparets basal- 

 led är föga kortare än grenen, som är jemnsmal, i spetsen afrundad, samt försedd med glesa borst. Caiulal- 

 bibanget är fnilkomligt lika med det bos den föregående. 



Djurets storlek är omkring f)ra m.m. 



Gen. 2. ERICHTONIUS, M. Edwards. 



Corpus depressum, dorso lato, epiineris parvis. Antennae fere £equales, non sub- 

 pediformes, superiores flagello appendiculari destitutaj. Palpus mandibulaj triarticulatus. 

 Maxilla primi paris palpo biarticulato et lamina interna parva instructa. Pedes maxilla- 

 res palpo e quatuor articulis composito. Pedes thoracis priuii paris manu subclielifornii; 

 secundi paris niuiiu aut instructi subclielifornii aut cheliforini. Pedes tertii quartique 

 paris articulo priino dilatato. Pedes abdominis sexti paris singulis tantum ramis brevibus 

 et unguiforniibus instructi. Appendix caudulis supra aculeata. 



Genom ofvanstäende karakterer skiljes detta slägte lätt ifrån andra till denna fa- 

 milj hörande. Antennerna Jiro försedda med smala svepor, ocli de öfre sakna bisvei)a. De 

 två första benparen iiro försedda med griphänder, och det andra paret antager hos han- 

 nen en helt annan form än hos honan, till följe hvaraf detta sUigte af H. Kröyer ' blif- 

 vit förenadt med Podocerus, emedan han anser, att olikheten emellan båda dessa endast 

 beror pä könsskillnad. Professor W. LiL.Ji;iiOKG ' har emedlertid på goda grunder åter- 

 upptagit detta slägte, h vilket tjdligen skiljer sig ganska mycket, isynnerhet livad det si- 

 sta ben]:)aret beträffar, ifrån den art, som utgjorde typen för slägtet Podocerus, då detta 

 uppställdes. Mandibelns palp består af tre leder, den första maxillens af två, och maxil- 

 larbenens af fyra. De tvä sista benen af abdomen hafva hvardera en basal-led och en 

 gren, som är liten och konisk. Caudal-bihanget är på den öfre sidan väpnadt med små 

 taggar. 



1. Erichtonius diformis, M. Edwards. 



Margo capitis lateralis lobum mucronatum inter antennas superiores et inferiores 

 formans. Pedes primi paris thoracis maris et feminaj fere anpiales, manu subcheliformi , 

 late ovata, iisdem secundi paris minores. Mas pedibus secundi paris thoracis articulo 

 quarto magno, oblongo-ovato , infra in processum magnum producto, articulo quinto quarto 

 minore , una cum ungue pollicem formante. Femina iisdem pedibus quarto articulo pro- 

 cessum magnum obtusum postice emittente, articulo quinto manum magnam ovatam for- 

 mante. 



Erichtonius difFormis, M. Edwards: Histoire natur, des Crustac. T. III, p 60, pl. 29, fig. 12. 

 Podoeerus Leachii, H. Kröyer: Naturhist. Tidskr., förste Exkke, 4:de B., p. 163. 



Erichtonius diÖormis, W. Liljeborg: Ofvers. af Kongl. Vetenskaps-Akad. Förhandl., 1855, p. 129. 



» " Spence Bate: Annals a. Magaz. af Nat. History, sec. ser., 1857, p. 149. 



Habitat ad litora occidentalia Suecite, ab ora Kullensi ad Bohusiani. 



Beskrilning af Hannen: Kroppen är mycket nedtryckt, med ryggen bred och rundad. Hufvudets främre 

 kant är rät; dess sidokanter bilda emellan de öfre och undre antennernas fästen eu större lob, som är väpnad 

 med en liten tagg. Ögonen, som sitta långt nedåt pä sidorna på dessa lober, äro temligen stora, och nästan af 

 äggrund form. 



' Naturhistorisk Tidskrift, förste R;ekke, T. IV, p. 103. 



' Öfvers af Kongl. Vetensk. Akad. Förhandl., 1855, p. 131. 



H. Vil. Alld Halldi. B. 3. N:0 1. 3 



