SKAKDINAVIENS AMPHIPODA GAMMARIDEA. 19 



Kroppen är hos detta slägte nedtryckt och har ryggen bred samt epiraererna små, 

 dock större än hos de tvä föregående slägtena. Båda paren af antenner äro mycket grofva 

 och starka samt "pediformes", och de öfre sakna allt spår till bisvepa. Mandibelns palp 

 består af tre leder, den första maxillens af två, och maxillarbenens af fyra. De två för- 

 sta benparen af thorax hafva griphänder, som äro temligen starka och bildas af den femte 

 leden. Abdomens tvä sista ben hafva basal-lederna grofva, och äro försedda, hvardera 

 med två korta och koniska grenar. Caudal-bihanget är litet och icke klufvet. 



Slägtet Jassa, hvilket omfattade, dä det först uppställdes af Leach, tvenne arter, 

 J. pulchella och J. pelagica, h vilken af M. Edwards anses vara identisk med Gammarns 

 falcatus MoNTAGU, ' har af de flesta sednare författare ansetts böra sammanfalla med 

 slägtet Podocerus, emedan de misstänkt, att olikheten berodde endast på könsskillnad. 

 M. Edwakds, som insåg den stora olikhet, som fanns emellan de tvä arter, hvilka ur- 

 sprungligen utgjorde t3per för slägtet Jassa, flyttade den ena, J. pelagica, till det 

 af Sav ' uppställda slägtet Cerapus, och den andra, J. pulchella, till slägtet Podocerus, 

 samt indrog sålunda Jassa helt och hållet. Dana ' anser, att Jassa bör förenas med Po- 

 docerus, emedan ingen väsentlig, generisk olikhet finnes dem emellan, och samma åsigt 

 ytti'ar äfven Spence Bate i sin uppsats om de Brittiska Edrioplitiialmata. Tager man 

 emedlertid i noga betraktande de figurer öfver nänmda tvä arter, som Äl. Edwards lem- 

 nat uti Regne Aninial, tredje upl., pl. G I, figg. 2 et 3, hvilka blifvit gjorda efter de af 

 Leacii beskrifna ocli i lirittiska Museum i London förvarade original-exemplaren, tror jag, 

 att man skall finna tillräckligt grundade skäl för bibehållandet af slägtet Jassa, dä man 

 derjemte jemför dessa figurer med det, som M. Edwards yttrar om dessa två arter uti 

 sin Histoire nat. d. Crustacés. Man finner genast den stora skilnad, som eger rum emel- 

 lan dessa båda arter i afseende pä antennerna. Hos J. pelagica äro de mycket gröfre, och 

 de öfre sakna den mångledade, smala svepan, som finnes hos J. pulcliella. M. Edwards 

 omnänmer väl icke, att J. pulchella eger någon bisvepa, men pä figuren finnes en sådan, 

 hvilket bekräftas af Spexce Bate, som upptager denna art under nanm af Podocerus pul- 

 chellus. Denna antennernas olikhet tyckes verkligen vara så stor, att den fullkomligt be- 

 rättigar till bibehållandet af slägtet Jassa, för hvilket sålunda J. pelagica kommer att ut- 

 göra typen, under det att J. pidchella tydligen bör hänföras till Podocerus. Huruvida 

 Jassa och Cerapus böra förenas, tror jag vara svårt eller omöjligt att afgöra, dä man ej 

 eger någon fullständig beskrifning eller god teckning af typen, Cerapus tubularis. Den 

 synes emedlertid stå ganska nära Jassa, oaktadt formen af det andra benparet. 



1. Jassa capillata (Rathke). 



Antenna^ inferiores superioribus multo crassiores et paullum longiores; utraque paria, 

 prcEsertim inferiorum, setis densis instructa. Pedes primi paris manu ovata, iidem secundi 

 paris majores, manu fere ovali, margine posteriore processibus vel dentibus duobus armato. 

 Pedes abdominis ultimi paris ramis conicis, in apice spina crassa arcuata armatis. 



Podocerus capilhitus, H. Ratuke: Nova Acta Acad. Ciesar. Leopold.-Caroliii. Nat. Cur., T;,JLJL> 1813, p. 89, 

 Tal). IV, fig. 8. ■" '. *• 'i 



' Traiisact. of the Linn. Socii-t., Vol. IX, p. 100, tab. 5, fig. 2. 



' Journal of tlie Acadcmy oT Nat. Se. of Pliiladelpliia, Vol. I. 



^ The Aineric. Journ. ol Se. and arts, see. series, Vol, XIV, p. 309. 



