SKANDINAVIENS AMPHIPODA GAMMARIDEA. 51 



Båda paren af antenner äro hos större individer af samma längd, men lios mindre Hro de undre något 

 längre än de öfre. Ue öfres första led af skaftet är tjockare än den andra, hvilkeu har samma längd som den 

 första, men är längre än den tredje. Svepan, som är mycket längre än skaftet, består af omkring 50 leder hos 

 större individer. Bisvepan har 7 leder och de undres svepa består af omkring 44 — 46 leder. Hos mindre indi- 

 vider bestå de öfre antennei-nas svepor af 27 — 28 leder, och de undres af samma antal, samt bisvepan af fem. 



Mandiblerna, som äro starka, hafva grenarne väpnade med 4 — 5 tänder och tuggknölen stor, samt palpen 

 grof, Maxillarbenens palp är ej särdeles lång, men af grof byggnad. På palpens klo finnes en tydlig gräns emel- 

 bin sjelfva spetsen och den öfriga delen. Mundelarne öfverensstämma för öfrigt med dem af G. loeusta. 



Det första och andra benparet äro nästan lika stora, och hafva den femte leden eller handen af äggrund 

 form, samt uti den bakre kanten väpnad med grofva och korta borst och tornar. Deras klor, som äro starka och 

 lika långa som hälften af handens bakre kant, äro uti den concava kanten försedda med några borst. De öfriga 

 benparen äro starka och af vanlig form. De fyra första paren af epimerer, som tilltaga bakåt uti storlek, äro nä- 

 stan fyrkantiga och ganska höga. De tre sista paren äro betydligt mindre. 



Simbenens basal-ledcr, som äro mycket grofva, ocli hafva en längsgående fåra på den främre och bakre si- 

 dan, äro kortare än greiiarne. De tre sista paren af abdominalben nå lika långt bakåt. Det tredje och fjerde 

 benparet hafva basal-leden af samma längd som grenarne, af hvilka den yttre är något kortare än den inre. Ba- 

 sal-Ieden är försedd med fina tornar längs den öfre sidans yttre kant, och grenarne äro försedda med sådaua längs 

 den öfre sidans båda kanter, samt med några gröfre uti sjelfva spetsen. Det sjette parets grenar äro längre än 

 basal-leden, nästan lika stora, plattade, lancettlika, i deu yttre kanten försedda med fina tornar, i deu inre med 

 längre borst och i spetsen med några tornar oeh finare borst. Caudal-bihanget varierar teniligen mycket. Det är 

 aflå.igt och har den bakre ändan än tviirt afstympad, än försedd med ett par små bngter. Brancliial-bihangen äro 

 stora och till antalet sex par. De saknas vid det första benpnret af thorax. Skalet är knottrigt af små upphöj- 

 ningar, isynnerhet på de bakre scgmenterna. Hannar och honor likna hvaraTidra fullkomligt, med undantag af 

 antennernas längd och de tvä första benparens händer, som äro större hos hannarne. 



Denna art uppnår en betydlig storlek. I'-n hona från Finnmarkens kust har en längd af 4 4 ra. ra., men 

 de individer, som erhållits pä sydligare lokaler, äro mycket mindre. De flesta äro omkring elfva m.m. långa. 



Ungarne visa temligen stora olikheter med de fullvuxna, så att man lättcligen skulle kunna anse dem för 

 en egen art, om man ej träffat dem uti bröstsäcken pä honan af G. Sabini. Deras antenner äro korta och tjocka, 

 oeh hafva skaftet något längre än svepan, som består endast af fem leder oeh har nästan samma tjocklek som 

 skaftet. Bisvepan består af endast tvä leder. De undre antennerna äro liingre än de öfre och deras svepa består 

 äfven af omkring fem leder. Kyggen visar ej spår till de tänder, som finnas hos de äldre, utan har endast en 

 svag köl. Benen är mycket tjocka. Det tjcrde och femte paret af abdominal-ben har mycket långa tornar uti 

 spetsen på grermrnc, och det sjette paret visar det märkliga fiirhållnndet , att den yttre grenen är stor, men deu 

 inre fullkomligt rudimentiir. Caudal-bihanget är uti den bakre kanten urnupet eller något litet klufvet. 



Denna art, som egentligen tillhör den högre norden, hvarrst den uppnår sin största utveckling och före- 

 kommer i större mängd, träffas längs Skandinaviens vestkust, åtminstone ända ned i Bohuslän. 



2. Gamraarus angulosus, Katiike. 



Oculi magni, subovati. Dorsuni anticuin angulatum, posticmn cariiiatum, sed ca- 

 rinaj segiiientoruin quinti, sexti, septiini tboracis et priini secundiqiie abdoiuinis postice 

 truiicata», deiites non fonnantes. Antennaj superiores longiores. Testa quasi minutissime 

 squamosa. Raini pedum sexti paris abdorainis fere aequales. Appendix caudalis lata, 

 iiidivisa, postice einarginata. 



(iamniarus angulosus, II. Katiike: Acta Acad. Leopold., T. XX, p. Ti, tab. III, fig. ."?. 

 >< » Frey u. Lkuckaudt: IViträge z. Kenntn. wirbellos. Tliiere, p. 102. 



» " LlLJEBOliG; Kongl. Vitensk. Akad. Handling. 1853, p. 447. 



Habitat ad öras occidentales, ab arcticis inde ad Bohusiaiii, gregarius, agilis. 



Bi^skrifning: Kroppen är hög och hoptryckt, samt försedd med köl längs ryggen. Tå de främre segraen- 

 terna är likväl denna köl mycket svag, men tilltager bakåt i höjd iinda till det tjerde segmentet af abdomen. Den 

 bildar ij några tänder, såsom hos G. Sabini. Det tredje abtloniinal-segmentets köl liar_ på midten en intryckuing, 

 och de sista segmentcrnas är mycket svag. Hufvudet är försedt med ett litet rostruni. Ögonen äro stora och nästan 

 aggrunda. De öfre antennernas svepa består af omkring 21 leder, oeh bisvepan af fem. De undres svepa består al 

 22 — 23 leder. Båda parens svepor hafva lederna vid basen smalare, och mot den främre ändan tjockare och för- 

 tedda med en krans af korta borst, hvarigenom gränsen emellan lederna blir ganska sknrp och tydlig. 



Den liknar, hvad mundelar oeh cxtremiteter beträffar, nästan fullkomligt den föregående arten. Caudal- 

 bihanget är bredare än hos G. Sabini och i spetsen urnupet. Skaht synes liksom tjällbelagdt genom små upphöj- 



