SKANDINAVIENS AMPHIPODA GAMMARIDEA. 95 



(le undre längre än de öfre. De öfres svepa består af 14 leder och de undres af 34 — 40. För öfrigt öfverens- 

 stämma antennerna med dem af O. affinis. 



Mundelarne likna dera af den föregående arten. 



Det första och andra benparet äro lika stora, och bada i det närmaste af samma form som det första ben- 

 paret af O. assirailis, med den fjerde leden utskickande frän den bakre kanten en grof process, som är lika läng 

 som hälften af den femte leden, hvilken är nästan äggrund. Det tredje och Ijerde benparet öfverensstämma full- 

 komligt med samma benpar af O. oblusus, och hafva den sjette leden lika läng som den femte, bred och plattad, 

 samt mot båda ändar afsraalnande. Det femte och sjette benparet likna äfven i det närmaste samma benpar af 

 O. obtusns, med undantag af den Första leden, sora är smalare. Det sjunde benparet öfverensstämmer äfven hvad 

 den första leden beträffar med samma benpar af O. obtusns, och har den sjette ledeu längre än den femte, alldeles 

 rät och i kanterna besatt med borst. Epiincrerna äro af medelmåttig storlek; det första paret, som har den 

 nedre delen bredare än den öfre och den undre kanten alrundad , är större än det andra paret, men mindre än 

 det tredje, hvilka båda par hafva nästan rectangulär form. Det fjerde paret är störst och nästan af (piadratisk 

 form, med den bakre kanten rät. Det femte paret epiraerer äro mindre an det fjerde och hafva en bugt i den 

 undre kanten. Alla epiraererna äro i den undre kanten besatta med borst. 



Hvad abdomens segmcnter och ben beträffar öfverensstämmer denna art fullkomligt med O. obtusus Cau- 

 dal-bihanget är mot den bakre ändan smalare än vid basen, och har den bakre kanten jemnt afrnndad. Honorna 

 hafva kortare antenner än haniiarne, med omkring 15 leder uti de öfres och 30 leder i de undres svepa. 



Denna art' förekommer på Norriges kust, vid Grönland och vid Spetsbergen, hvarilVån jag sett exemplar, 

 som voro 2\ centimeter länga. 



AnmurkmiKj : Ifrån Spetsbergen har jag sett ett par exemplar af en närstående ny art, som har hufvudets 

 friimre process af samma form som O. aftinis, men antennerna kortare, med den fjerde och femte leden af de 

 undres skaft lika länga. Det första benparets Ijerde led utskickar icke från den bakre kanten någon process, och 

 handen är mera aflångt oval än hos O. saginatus. Klorna på det tredje, fjerde, femte och sjette benparet äro 

 långa och breda, men något smalare än hos O. saginatus. 



Gen. 16. LEUCOTHOE (Leach). 



Corpus magis minusve compres.suin, epimeris magiiis aut parvi.s. Oculi duo coin- 

 positi. Ariteniiffi superiores flagello appendiculari carentes, articulo peduiiculi tertio parvo 

 et flagelli articulis non crassiore. Mandibulai palpigerro. Palpus pcdum iiiaxillarium lon- 

 gissiuius, e quinque articulis conipositu.s. Pedes secundi paris inanu subclic-liforiiii instructi. 



De till detta slilgtet hörande arter, hvilka i flera hänseenden äro ganska olika, 

 hafva kroppen mer eller mindre hoptryckt och försedd med antingen stora eller små epi- 

 merer. De öfre antennerna, som sakna bisvepa, hafva skaftets tredje led mycket liten, 

 och ej tjockare än sve|>ans leder. Mundihlerna äro försedda med jmlper. Maxillarbenen 

 hafva mycket langa, af fem leder sammansatta palper. Det andra benparet af thorax är 

 väpnadt med en stark griphand, som bildas af den femte leden. 



Gränserna för detta slägte kunna ingalunda ännu med säkerhet uppdragas, då man 

 ej eger sä fullständig kännedom om den ursprungliga typen för detta slägte, nemligen 

 Leucothoe articulosa, som det liärtill vore nödvändigt. De arter, som blifvit förda till 

 detta slägte, visa dertill sä stora olikheter med hvarandra, att det troligen blir nödvän- 

 digt, att, då man erhållit fullständig kännedom om typen, af detta slägte bilda tvä eller 

 kanske tre, enär Leucothoe glacialis, articulosa ocli clypeata förete sådana skiljaktigheter, 

 som torde berättiga att föra dem till olika slägten. 



' Jag har af denna art sett en stor hanne ifrån Spetsbergen, som hade den ena handen af det andra benparet 

 mycket mindre än den andra. Troligen var detta icke normalt, utan berodde derpå , att denna hand, genom 

 något vald eller vid skalombytet blifvit afbruten och ännu icke hunnit utvesa till samma storlek, som den 

 oskadade handen. 



