Der findes en gjennemgribende Forskjel paa Diphyidernes 

 Stamme og Stammen af den fastsiddende Hydroide-Stok der- 

 ved, at Va^xtpunktet hos denne ligger i Spidsen, hos hin ved 

 Grunden af Axen, saaledes at de yderste Individer i Kjæden 

 blive de ældste. Allerede denne Uoverensstemmelse medfører 

 en Vanskelighed for Paralleliseringen af de to Stammeformer; 

 men Sammenligningen vanskeliggjøres endydermere derved, at 

 man, saa\'idt jeg veed, ikke kjender Diphyide- Stammens 

 terminale Form; thi de beskrevne og afbildede Individer af 

 Diphyes ende altid med en Eudoxia-Forra, og man har derfor 

 ikke kunnet vide, om ikke allerede nogle Individer have 

 løsnet sig, saa at man kun har havt en Stammetruncus 

 for sig. At dette nu i Virkeligheden forholder sig saaledes, 

 det oplyse de ganske unge Diphyes -Former, hvoraf Fig. 1 

 paa Tab. II giver et Billede. Stammen ender her ikke med 

 en Eudoxia, men med en nøgen Polypit af simplere Udseende 

 end de senere fremspirende og forsynet med Neldetraade af 

 ufuldkomnere Form. Maven indeholder ingen veludviklede 

 Kjertelpletter, dens Afsnøring i Rum finder ikke Sted, og 

 den er ikke ved nogen pylorusagtig Strictur skarpt adskilt 

 fra Stammen; Neldetraadene minde stærkt om de fra andre 

 Siphonophorers Larveformer bekj endte ufuldkomne Nelde- 

 organer. Denne Polypit bærer utvivlsomme Kj endetegn paa 

 at være Stammens oprindelige Spids; ovenfor denne findes 

 endnu en Polypit ligeledes uden Dækblad, men forresten af 

 samme Form som de yngre, og først derefter begynder Eu- 

 doxia-Dannelsen. — Naar den ældste Eudoxia løsner sig fra 

 Ammen, gaae sandsynligvis de to yderste Maver tilgrunde, 

 og Stammen bliver truncat, saaledes som man hidindtil har 

 kjendt den. 



Da den terminale Polypit ifølge Væxtens Gang aabenbart 

 oprindeligt har været Dyrets eneste Mave, kunne y\ tænke 

 o-s hele det yngre Parti borte, og Overensstemmelsen mellem 

 Eudoxiens og Diphyens Bygningsplan bliver herved iøine- 

 faldende : fra Bunden af en Hulhed i den bruskagtige Skjærm 

 hænger en Mave, der er en directe Fortsættelse af Saftbehol- 

 deren, og hvis Basalparti er knopskydende (cfr. f. Ex. Tab. II, 



