enkelte Partier catrophierede (Svømmeklokkerne), 

 andre en af de dem tilhorende Dele (Skjærmen) 

 forskudt og modificeret under Fremkomsten og 

 Væxten, medens den virkelige Forbindelse mellem 

 Polypiten og Skjærm viser sig, naar Individet se- 

 nere los n er sig fra Amme dyret. 



Vi have i det Foregaaende udelukkende holdt os til Diphy- 

 iderne, fordi de meddelte Iagttagelser, paa hvilke vor Slut- 

 ning er støttet, udelukkende angaae disse og allerede i og 

 for sig kun afgive et indskrænket Stof til nye Tydninger. 

 Vi skulle derfor ikke yderligere forøge Rækken af nøgne 

 Raisonnementer ved at drage andre Siphonophor-Grupper ind 

 med i vore Betragtninger, og skulle altsaa indskrænke os til 

 nogle faa Bemærkninger om disse. 



Vi søgte for det Første at vise, at Stammen hos Diphy- 

 iderne sandsynligvis er at tyde som den forlængede Mave af 

 et medusoid Væsen, hvis Skjærmdel ligger i det Saftbehol- 

 deren omgivende Parti — Alt ved Analogi fra Eudoxien. 

 De mange Larveformer af Physophorider, der ere fundne og 

 beskrevne af forskjellige Forfattere, have allerede forlængst 

 gjort det sandsynligt, at Stammen ogsaa hos denne Afdeling 

 af Siphonophorerne er at tyde som en forlænget og proli- 

 ferende Polypit, og Haeckels seneste Undersøgelser have 

 ligeledes gjort det høist sandsynligt, at denne Polypit har en 

 embryonal Skjærm, saa at Medusen ogsaa bliver Udgangs- 

 formen for denne Gruppe. At det Samme gjælder om Velel- 

 liderne har allerede Leuckart ^) og efter ham flere andre For- 

 skere godtgjort. 



Hvad den anden Del af vor Slutning angaaer, at Poly- 

 morphismen synes ført for vidt for Tydningen af Diphyide- 

 Coloniens enkelte Bestanddele, saa leder dette consequent til 

 en lignende Slutning med Hensyn til Physophoriderne. Hos 

 disse tinder imidlertid ingen spontan Løsning af enkelte Indi- 



^) R. Leuckart , Zur nahereii Kenntniss der Siphonophoren von 

 Nizza, p. 359. (Wiegmann, Arch. fiir Naturgeschichte 20. 

 Jahrg. 1854.) 



