5 



tagits. Det är alltså den allt intensivare kulturen, som ställer 

 sig fiendtlig mot kronhjorten liksom mot flertalet större djur. 

 Pa 1840-talet fanns ännu kronhjort på Kållandsö (jch Spånni 

 i Vänern, men ungefär vid denna tid blef den utrotad, och det 

 är ej absolut visst, om dun lVåv var ursprunglig eller intVnxl. 

 Under Gustaf III:s tid voro hjortarna här väl skyddade, men 

 totalfridlysningen lär ha utgått 1818. Ar 1834 skref C J. 

 Sundewall en uppsats i »Tidskrift för Jägare och Naturforskare- 

 om kronhjortens förekomst i Skåne. Enligt denna var da hjor- 

 tarnas stamhåll »vid de Grefliga Piperska godsen Högestad, 

 Baldringe, Krageholm samt Söfdeborg». Men härifrån ströfvade 

 »enskilde hjortar eller 2 å 3 tillsammans» stundom till andra 

 trakter ända bort till Ringsjön och Romeleklint, men Sunde- 

 wall tillägger »vid dessa utvandringar fmna de dock vanligtvis 

 snart sin död». Då funnes endast få kronhjortar vid Häcke- 

 berga, men deras antal hade förr varit rätt betydligt. Vintern 

 1833 — 34 anslås antalet hjortar i Skåne endast till omkring 

 100 och af dessa skulle blott 6 ha varit fortplantningsdugliga 

 hanar. Tio år förut lär hjortantalet ha uppgått till omkring 

 300 och »år 1809 var det ej rart att se flockar af 50 stycken-. 

 Utom genom människans ingrepp minskades hjortarna stundom 

 af klimatiska orsaker. Under åren 1826 — 30 anser Sundewall, 

 att ett femtiotal dukat under för hunger och köld och 1829 — 

 30 omkom en stor del af kalfvarna. Går man något längre 

 tillbaka i tiden, fanns kronhjorten äfven på andra ställen 

 i Göta land samt åtminstone så långt norrut som i södra 

 Östergötland. Kammarjunkare L. F. Rääf har i Sv. Jägarför- 

 bundets nya tidskrift för år 1866 lämnat en del upplysningar 

 härom. Han skrifver här bland annat: »Hjortar voro allmänna 

 vid början och medlet af 1600-talet.» Att oloflig jakt på hjort 

 då strängt beifrades, det finner man af de domar, som följde på 

 åtal »vid Härsmålen i Asby 1621» och »vid Grönsved i Rums- 

 kulla 1638». De böter, som då ådömdes, utgjordes af »sex stycken 

 oxar och fyratio mark». »Uti godsägares förstugor och salar 

 sutto hjorthufvuden, med sina månggreniga horn, såsom en van- 

 lig prydnad.» Den sista hjorten i Ydre lär ha fällts på 1770-talet. 



