rygg, liksom en takås längs nosen och bli till tViljd häråt tiillt 

 synliga utefter hela sin längd, när skallen ses från sidan. Den 

 norska kronhjorten (fig. 2) återigen har jämförelsevis kortare 

 och bredare näsben, hvilkas st()rsta bredd ej ens innehålles 

 2 ^^. gäng i deras längd. Dessutom äro näsbenen hos denna 

 ras mycket plattare, så att de framtill alls ej eller knappast 

 bli synliga, när skallen betraktas från sidan. Den lucka mellan 

 ansiktsbeiien, som hos hjortdjuren alltid tinnes framför ögat 

 mellan öfverkäksben, tårben och näsben, är hos den svenska 

 kronhjorten mycket större samt mera triangulär än hos den 

 norska. Tårgropen hos den senare är grundare. Bentaket öfver 

 ögonhålan är hos den svenska hjorten tjockare och genomborradt 

 af flera små hål, hos den norska tunnare med ett vidt hål. 



Dessa skiljaktigheter vinna ökad betydelse och intresse, 

 då man finner, att i alla de afseenden, som nu uppräknats, och 

 i hvilka den norska hjorten afviker från den svenska, den när- 

 mar sig till motsvarande egenskaper hos hos Nordamerikas 

 Wapiti. Den har likväl ej någon nära frändskap med denna. 



Den svenska kronhjorten är typen för Linnés Cervus ela- 

 phiis och då denna, som nu framhållits, ej förekommer i något 

 annat land hvarken i Tyskland ej heller i Norge eller Skott- 

 land är det för oss svenskar ett dyrbart arf att förvalta så, 

 att ej typen för en af Europas vackraste och ståtligaste djur- 

 former må utplånas från jorden i och med detsamma den ut- 

 rotas hos oss. Visserligen finnes den ännu på flera gods i 

 Skåne och tolereras där, men med andra tider kunna andra 

 ägare komma, som äro mindre högsinta och ha mindre intresse 

 för naturen och villebrådet. Kronhjortens dagar blefvo då 

 snart räknade. Det vore därför staten värdigt att träda emel- 

 lan och bereda en säker fristad för den svenska kronhjorten i 

 någon kronopark. 



Den norska kronhjorten har jag kallat Cervus elaphus at- 

 lanticus, emedan den hufvudsakligen lefver vid Atlantens kust 

 och på öar längs densamma. 



Till Skandinavien ha kronjortarna inkommit söderifrån. 

 Till Sverige skedde invandringen säkerligen öfver Danmark vid 



