på denna, liksom eken inkommit i södra Norge från Sverige 

 och sedan spridt sig längs kusten. Utbredningen norrut under- 

 lättades sedan säkerligen genom den klimatförbättring, som 

 inträdde under det följande skedet, nämligen under Littorina- 

 tiden,^ och som i sin tur antagligen orsakades af den bety- 

 dande sänkning, som tillät en tunga af Golfströmmen att in- 

 tränga i Kattegat med varmt vatten och höja temperaturen. Det 

 var under samma tid, som de växter inkommo, hvilka pläga 

 sammanfattas under benämningen Ilexfloran efter sin mest 

 karakteristiska representant, kristtorn (Ilex), som nu visserligen 

 dött ut i Bohuslän, men ännu kvarlefver i västra Norge. 



Den andra vägen för kronhjortens invandring till Norge 

 är visserligen minst sagdt högst osannolik, men äfven det an- 

 tagandet bör dock diskuteras, nämligen att kronhjorten skulle 

 ha kommit till Norge direkt från Skottland. En sådan in- 

 vandring skulle endast ha kunnat eventuellt möjliggjorts, ge- 

 nom att största landhöjningen före Littorinatiden skulle ha 

 torrlagt större delen af Nordsjön och sedan hjortarna sim- 

 mande skulle ha tagit sig öfver den sista återstoden af vägen 

 motsvarande den s. k. norska rännan, hvilken säkerligen aldrig 

 varit torrlagd. Kronhjortarna äro visserligen kända som goda 

 simmare och såväl i Skottland som i Norge har man iakttagit, 

 huru de på dylikt sätt tillryggalagt betydande sträckor från ö 

 till ö eller från en ö till fastlandet eller tvärtom. Men för det 

 första finnas enligt geologernas utsago inga skäl att antaga 

 en sådan torrläggning af Nordsjön efter istiden, och äfven om 

 den grundare delen af detta haf varit torr, hade dock den nöd- 

 vändigt kvarvarande norska djuprännan varit alltför bred äfven 

 för de starkaste simmare bland hjortarna. 



Denna sista teori skulle likvisst ha vunnit i sannolikhet, 

 om de norska och skottska kronhjortarna visat stor inbördes 

 öfverensstämmelse. Så är dock ej fallet. Den skottska hjor- 

 ten är visserligen äfven den en liten form med litet hufvud och 

 med kindtandraderna till och med kortare än hos den norska 



' Så benämnd, emedan strandsnäckan, Littorina, till följd af Östersjöns då 

 saltare vatten, trifdes där. 



