och andra europeiska länder, ty det stadgas stränga straff för 

 stöld eller dödande af dessa djur. Mivart omtalar, att lagar i 

 Schweiz, Sachsen m. fl. lände^ under medeltiden bestämde, att 

 den som dödade en katt, skulle bota så mycket hvete. som 

 behöfdes för att öfvertäcka den döda katten, om den hölls i 

 svansspetsen med nosen hvilande på marken. 



Påfven Gregorius den store, som dog år 604, säges ha ägt 

 en favoritkatt, och det är då ej underligt, att medeltidens kloster 

 ofta höllo sig med detta slags husdjur. 



På 1500-talet torde tamkatterna redan ha varit ganska 

 spridda i Europa, ty den schweiziske naturforskaren på denna 

 tid Conrad Gesner vet att omtala, att tamkatterna uppträdde 

 i olika färgvarieteter, gula, hvita o. s. v. Kattpälsar måtte 

 också redan då ha varit i bruk på sina ställen, och han säger, 

 att de moskovitiska damerna höllo före, att intet pälsverk skyd- 

 dade så mot vinterkylan som kattskinn. 



När eller hur huskatteji införts i Sverige känner man ej 

 med säkerhet, dock torde det ha varit i jämförelsevis sen tid. 

 Kanske medeltidens munkar hade den med sig. Myten om 

 gudinnan Fröjas katter får ej framdragas såsom något bevis 

 för, att våra hedniska förfäder skulle ha känt till katten eller 

 hållit den såsom husdjur. Denna myt är nämligen ej inhemsk 

 och ursprunglig, utan införd söderifrån tämligen sent. Tro- 

 ligen är det en förvanskad bild af Afrodite och lejon, som 

 omdanats och inpassats i nordiska gudaläran. 



Den landsflyktige svenske prelaten Olaus Magnus, som i 

 främmande land på 1500-talet sammanskref sin stora beskrif- 

 ning om Norden särskildt med hänsyn till Sverige, ägnar äfven 

 ett kapitel åt katterna. Jämfördt med det, som handlar om 

 hundarna m. fl. husdjur, är detta dock helt kort. Det börjar 

 med en uppgift om, att de nordiska folken ha godt om stora, 

 hvita katter, men sedan handlar det blott om användning af 

 kattskinn såsom skyddsmedel mot köld och meddelar några 

 skrockfulla historier såväl om katterna som deras skinn. Olaus 

 Magnus är tyvärr ej alltid så tillförlitlig, och det är därför 



