33 



prothallict bildar icke något frun lionsporgoiiiiiut (t"r(»äninct) 

 skildt individ, utan kvarstannar med sina arkegoiiier inom li(jn- 

 sporen (embryosäcken). Någon till det yttre skönjbar gene- 

 rationsändring är sålunda icke för handen, utan denna för- 

 siggår inom fröämnet. Cykadeernas hansporgömmen äro 

 deras pollensäckar, deras hansporer deras pollenkoiii, livilka 

 vid befruktningen hos somliga arter liksom hos ormbunkarna 

 alstra rörliga hanceller, medan dessa hos andra arter, liksom 

 hos angiospermerna, sakna rörelseförmåga. Till de mänga 

 likheterna mellan cykadeer och ormbunkar kommer äfven, att 

 de förras pollensäckar hafva sin plats på baksidan af standar- 

 bladen, i analogi med sporgömmenas ställning pa bladets un- 

 dersida hos det stora flertalet ormbunkar. 



De nutida ormbunkarnas systematiska indelning grundar 

 sig på sporgömmenas byggnad och form samt deras ställning 

 på bladen, hvarför man för att kunna bestämma en orm- 

 bunke måste känna dess sporgömmen. Hos nutida ormbun- 

 kar äro sådana långt ifrån alltid för handen, och det är tyd- 

 ligt, att de ofta nog måste saknas på sådana blad, som 

 förekomma fossila (»förstenade»). Ty än kan det vara fråga 

 om ett blad, som ursprungligen varit sterilt; än kunna de möj- 

 ligen förut på bladet befintliga sporgömmena efter bladets död 

 och vid dess inbäddning i slammet hafva lossnat och bort- 

 fallit; än åter kunna sporgömmena hafva saknat den konsistens, 

 som utgör en nödvändig förutsättning för bevarandet i fossilt 

 tillstånd. Och slutligen är bevaringstillståndet ej sällan i det 

 hela så ofullständigt, att äfven om sporgömmen äro för han- 

 den, deras byggnad likväl icke med tillräcklig tydlighet kan 

 iakttagas. Då man sålunda endast undantagsvis för fossila 

 ormbunkar kunde använda sporgömmenas beskaffenhet såsom 

 indelningsgrund, blef det nödvändigt att grunda densamma 

 på andra karaktärer. Brongniart använde härvid bladets ner- 

 vatur (det sätt hvarpå nerverna förlöpa inom bladskifvan), 

 med hänsyn hvartill han särskilde ett ganska stort antal släk- 

 ten, af hvilka här ma framhållas Sphenopteris, Pecopteris, Neu- 

 ropteris, Alethopteris, Odontopferis och Loncliopteris, till hvilka 



Fauna och FUira. 1 



