48 



Direktör C. G. Strokirk i Hernösand har nyligen till Riks- 

 museum insändt ett älghorn, som synes bekräfta dessa Rörigs 

 påståenden. 



Det nämnda älghornet har tillhört en älg, som i höst skju- 

 tits vid Fjäls by i Anundsjö socken af Ångermanland uppemot 

 Åselegränsen Denne älg hade blott obetydliga hornstumpar^ 

 af hvilka den, som Direktör Strokirk lyckades tillvarataga, 

 var nedåtböjd samt mätte i rak linje från rosenkransens under- 

 sida till spetsen något öfver 11 cm. Den hade jämn yta och 

 var ehuru förkrympt och missbildad ej något perukhorn. Ut- 

 bildningen af hornstumparna hade dessutom varit så försenad, 

 att de vid jakttiden ännu varit öfverdragna af hud, men dock 

 i det närmaste fullt förkalkade. - — Om denne älg meddelades 

 det, att den haft »ena bogleden skadad, men sedan läkt». 



Det ligger då i detta fall nära till hands, att med stöd af 

 Rörigs iakttagelser antaga, att denna bogskada varit orsaken 

 till hornens förkrympning. 



Skrattmåsar i Värmland. 



Konservator A. Lundqvist har meddelat, att 4 skrattmåsar 

 visade sig vid Dingelsundet, Klarälfvens utlopp i Vänern, i 

 början af juni i år. Då dessa fåglar rätt mycket stryka omkring, 

 är det ej sagdt, att detta bevisar så mycket, men det kan vara 

 ett utslag af den allmänna tendens, som skrattmåsen visat 

 under de senare åren, nämligen att utsträcka sin utbredning 

 norrut i vårt land. Den har åtminstone en gång förut på 1860- 

 talet visat sig i Karlstadstrakten. 



