50 



med andra ord, de måste byta om skinn. Efter ett par sådana 

 hudömsningar nå de ändtligen högsta stadiet i sin utveckling, 

 de få vingar och bli könsmogna. Och sedan de efter ytterli- 

 gare ett par veckor fullgjort de för artens bestånd erforderliga 

 plikterna, är deras saga all. 



Kanhända hinna ett par dylika generationer framkomma 

 under en sommar. Eller räcker utvecklingsserien från vår till 

 höst. 



Deras lif framflyter i enformighet, och det omak de göra 

 oss inskränkes i regeln till gulnade blad och kvistar. 



Granska vi åter bladlössens utvecklingshistoria, häpna vi 

 för den oerhörda produktiviteten och kunna icke nog förundra 

 oss öfver de mångskiftande faserna i artens — ej individets 

 — utvecklingsserie. Och särskildt torde väl de gallbildande 

 arterna bjuda på de konstigaste problemen. 



Redan Linné iakttog en sådan gallbildande art, förut dock 

 beskrifven och afbildad af Réaumur. Han kallade den Aphis 

 populi nigrae och om densamma skrifver han i sin »Skånska 

 resa», att de »sutto öfwer allt på bladen af Poppel-Pilarne, 

 emellan Surbrunnen (Ramlösa) och Staden; Löfven framburo 

 liksom röda bär af åtskillig form, hvilka öppnade sig och fram- 

 släppte sina kräk». Längre fram gaf han den namnet Aphis 

 bursaria, som numera är utbytt till Pemphigus bursarius L. 

 Efter Linnés tid omnämnes märkvärdigt nog hvarken denna 

 eller någon annan gallbildande Pemphigus-art i vår entomolo- 

 giska litteratur. Utom denna art hade Linné iakttagit Schizo- 

 neura ulmi L, en art, som på ett karaktäristiskt sätt hoprullar 

 almbladen, och som väl hvarje för trädgården intresserad per- 

 son därför lagt märke till. 



En tredje gallbildande bladlusart, måhända den märkligaste 

 af våra nordiska, iakttogs af Linnés store lärjunge Charles 

 DE Geer. Det var Tetraneura ulmi Geoffr, en art, som föror- 

 sakar flaskliknande utväxter på almbladens öfversida. 



Detta är, hvad man hittills hade sig bekant om dylika 

 arters förekomst i vårt land, om man nota bene bortser från 

 de s. k. barrlössen (Chermes), hvilka förorsaka kotteliknande 



