57 



Hvad kan då orsaken vara till denna egendomliga växling 

 af näringsväxt, som regelbundet äger rum? Ja, härpå har 

 vetenskapen iiiiiui ej lyckats finna någon tillfredsställande för- 

 klaring. I vissa fall synes dock en förklaring sannolik eller 

 åtminstone möjlig. Det finnes ju nämligen åtskilliga arter, 

 som lefva på örtartade växter, hvilka vid vegetationsperiodens 

 slut vissna ner och dö bort. Under förutsättning att dessa 

 örter varit artens ursprungliga näringsväxt ha vid den kallare 

 årstidens inträde lössen funnit lämpligt flytta sig öfver till 

 andra under vintern resistenta växter för att på dem aflägga 

 sina ägg. 



Att denna förklaring likväl knappast kan finna tillämpning 

 på fallet Pemphigus affinis, är emellertid tämligen säkert. Och 

 i alla händelser kan man ju näppeligen våga sig på några 

 teoretiska spekulationer förrän utvecklingskedjan i sin helhet 

 med säkerhet blifvit känd. 



Att den emigrerande generationen hos Pemphigus affmis 

 skulle hålla till på rötterna af någon växt är blott en gissning, 

 kanske uppkommen på grund af likheten med Tetraneura ulmis 

 utvecklingsserie. Hos denna art är nämligen en underjordiskt 

 på gräsrötter lefvande generation konstaterad. 



Tetraneura iilmi Geoffr. hade redan Charles de Geer iakt- 

 tagit i vårt land. De egendomliga gallbildningarna hade näm- 

 ligen tilldragit sig hans uppmärksamhet. Närmare detaljer i 

 insektens utvecklingshistoria blefvo emellertid först nära ett 

 århundrade efteråt hufvudsakligen genom den franske forskaren 

 Lichtensteins och ungraren Horvåths undersökningar kända. 



På våren framkomna »stammödrar» suga sig fast på alm- 

 bladens undersida. Inom kort reagerar växtdelen. Det parti 

 af bladet, på hvilket insekten sitter, växer blåsformigt till, hvar- 

 igenom på öfversidan små upprättstående, flasklika blåsor bildas, 

 i hvilka bladlusen inneslutes. Vid mognaden äro gallerna af 

 en hasselnöts storlek och fästas vid bladytan genom ett smalt 

 och kort, ursprungligen ihåligt, numera massivt skaft. Inuti 

 dessa galler födas småningom en talrik afkomma, som alla bli 

 bevingade, vivipara honor. När gallen så en vacker dag är 



